ЛІЗЗІ!
Зірка підліткової літератури,
авторка популярної серії про подорожі в часі
«Назад у часі з Беккою Бакстер». Вітайте оплесками…
Кіт Смітерс!
Рада вітати вас на своєму шоу, Кіт. Я велика шанувальниця.
Дякую за запрошення, Ліззі. Я теж твоя шанувальниця.
Почнімо.
Чим ви займалися, перш ніж стати письменницею?
Я подорожувала в часі.
Власне, я вчителювала.
І завжди фантазувала про те, що було б чудово
мандрувати в часі в найдивовижніші миті історії.
Чи лишила б я все, як є, чи щось би змінила?
Годі про мене.
Розкажи про чудовий лист, який ти мені надіслала.
До речі, красивий почерк.
Кіт, мені так приємно. Дякую.
А тепер запитання глядачів.
-Так. -Ти писала листа Кіт Смітерс?
А вона відписала?
Ліззі?
Що?
Ні. Поки що ні.
Уяви, якщо таки відпише.
«Уяви»? Вона вже тиждень лише про це й торочить.
Неправда.
-Пошта вже прийшла? -Ще ні.
Золотко, Кіт Смітерс, мабуть, активно просуває нову книжку,
тому не засмучуйся, якщо вона не відпише.
Я й не збиралася.
Вона відпише.
А я казала,
що наступне місто в її турне – це Міддлтон?
Як же я хочу прочитати книжку й вразити її продуманими запитаннями.
Можемо прочитати разом до книжкового клубу.
Що? Ти ж казала, що в клубі нема місць.
Маму Льюїса підвищили, і вони переїжджають в Іспанію.
Тому для тебе з'явилося місце.
Дай подумати.
Глибокі дискусії про персонажів і книжки
з дітьми, які люблять читати?
-Авжеж хочу. -Чудово.
Лише запитаю Дафні. Вона президент клубу.
Чула?
Пошту привезли.
День стає дедалі кращий!
Вітаю, д-ре Еббі.
Дякую за теплу зустріч, Ліззі. І я рада тебе бачити.
Іду додому. Передзвоню після розмови з Дафні.
-Па-па. -Па-па.
Вибачте. Я чекала листа.
А в мене для тебе посилка.
Привіт!
Як його звуть?
Цуценята шукають дім
«Джек»
Клієнтка взяла Джека
як друга для свого мастифа Мерфі.
Та нічого не вийшло. Вони не подружилися.
Мастифи величезні.
Джек, мабуть, так злякався. Бідолашний.
-Він хоче все роздивитися. -Так.
Боксери люблять увагу.
Ми його нею не обділимо.
За це я вас і люблю.
До речі, про увагу,
я поспішаю до хворого какаду в Ченбері.
-Дякую. -Нема за що.
-Дякую. -Звертайтеся.
Ліззі, ти часом не чекаєш листа?
Невже? О боже.
Не вірю, що вона відписала.
Не вірю, що ти його не відкрила.
Джек, ні!
-Джек! -Джек.
Стій, Джек, ні!
-Джек, кинь. -Ти його лякаєш!
Твоя реакція його підгодовує.
Так, ваша правда.
Боксери дуже чутливі, легко захоплюються.
Джек, іди сюди. Усе гаразд.
Давай.
Неси листа сюди, Джек.
Давай.
Усе гаразд.
Іди сюди.
Так, іди сюди.
Молодець, Джек.
Це було круто.
Ага. Круто.
ДОРОГА ЛІЗЗІ
Ось, маємо успіхи.
«Дорога Ліззі», щось там. Собача слина.
Щось іще, пляма, «вдумливо».
Щось іще.
Дякую за допомогу.
Доню, розумію, ти тижнями чекала цього листа.
«Задля таких шанувальників, як ти, я…»
Схоже на «пишу».
Що? Вона пише задля таких шанувальників, як я?
Кіт Смітерс пише через мене.
Не торкайтесь листа. Мені потрібна рамка.
Джек, сюди.
Це тобі, якщо захочеш щось пожувати.
Як він?
Стривожений, тому я посадив його у клітку.
Так він швидше звикне до нового середовища.
Ми так само заспокоювали тебе.
Проте Джек не проситься подивитися телевізор.
Дуже смішно, тату.
-Мені смішно. -Дякую, кохана.
-Ми тобою пишаємося. -Так.
Бачу, тобі сподобався дельфін.
О боже. Написаний від руки.
-Не пожаліла часу. -Так.
Це початок прекрасної дружби.
Чи принаймні листування.
Треба написати Мішель Обамі.
Я серйозно, Маріє.
Спочатку дізнаюся, що презентація в моїй улюбленій книгарні,
тоді отримую листа, а ще вона любить собак.
Це її боксер – Кабудель.
Боксер, як Джек.
Власне.
Ще одна чудова новина зі світу літератури:
-я поговорила з Дафні. -І що вона?
Приймальна комісія погодилася на співбесіду.
Завтра пообіді у тебе.
Приймальна комісія? Серйозно?
Знаю. Не переживай. Ти чудово впораєшся.
Окрім того, який книжковий клуб відмовить людині,
що знайома з перспективною письменницею?
Мушу йти. Дякую, Маріє.
О ні. Бідний песик.
Не бійся, Джек. Ми поряд.
Повіриш, якщо скажу, що це був дельфін?
Його вже не зшиєш.
Що з ним?
Він привертає увагу, бо не любить бути сам.
Боксери потребують товариства.
Сюди, Джек.
Сюди.
-Маленький. -Хороший песик.
Тепер він щасливіший.
Доброго ранку.
Важка ніч? Схоже, Джек загарбав усі ковдри.
-Ми не хотіли тебе будити. -Її ніщо не розбудить.
Не треба.
Ми переживаємо за Джека і хочемо, щоб він почувався в безпеці.
Не знаю, чому той пес з ним не ладнав. Він такий милий.
-Може, знайти Джеку друга? -Чудова думка.
Іншого собаку, який його прийме.
Я подзвоню Семмі.
Він приведе Руфуса й Золотце. Вони дуже товариські.
-Джек їх полюбить. -Непоганий план.
І пам'ятай: при соціалізації важливо, не лише кому,
а і як ти представляєш Джека.
Добре. Чому ти повторюєш «ти»?
Бо мене чекає інше представлення.
Смори. Чудовий вибір.
Власне, це «Тоні Сморрісони». Це ж книжковий клуб.
Гра слів – ключ до серця президента книжкового клубу.
А тепер – основна страва.
Чудовий вибір. Вони тебе полюблять.
Надіюся. Я готова. До роботи.
Ти ж знаєш, що вони прийдуть через годину?
Точно. Я захопилася.
Краще сховаю шарлотку…
Тобто «шарлотку Бронте» у холодильник.
Сюди.
Золотце, Руфус!
Я борюкався з ними пів години, щоб минув шал.
Так бабця називає їхні сплески енергії.
-Вони точно подружаться. -Чудово. Я приведу Джека.
Добре. Ви готові? Буде класно.
Джек, виходь.
Ходімо, давай. Не бійся.
Джек.
-Спокійно, хлопчики. -Усе добре.
Джек, стій.
Джека налякало, що Золотце й Руфус такі близькі?
Не знаю. Якщо він не може подружитися з такими товариськими собаками,
то щось точно не так.
Ага. Що ж йому зробив той собака?
Я це з'ясую.
Перша – моя улюблена, бо в ній Катніс така віддана.
Я теж так вважаю.
Ого. Стільки цікавих книжок.
У нас уся сім'я читає.
Ліззі, що скажеш про «Маленьких жінок»?
Шедевр.
«Убити пересмішника»?
Класика. Проте творча криза Гарпер Лі мене дуже турбувала.
-Аудіокниги? -Люблю,
-але спершу читаю друковані. -Марія правду казала.
-Ти ідеальна кандидатка в клуб. -Я ж казала.
Сморрісони дуже смачні.
То ви мене берете?
Біда в тому, що в нас лише одне вільне місце,
а вранці ми зустріли іншу кандидатку. Теж кваліфіковану.
А ще в неї великий басейн –
чудове доповнення до наших літніх зустрічей.
Це важливе рішення, тому скажу точно вже завтра.
Рада знайомству, Ліззі.
Зачекайте.
А якщо я приведу справжню письменницю на зустріч у неділю?
Щоб обговорити її книжки з нею.
Яку письменницю?
Кіт Смітерс. Ліззі знає Кіт Смітерс.
-Це правда. -Я її не читала.
Стоп, ти справді знайома з Кіт Смітерс?
Я фанатію від Бекки Бакстер.
Захоплива оповідь, сильний жіночий голос. Тобі сподобається.
Так. Ось лист, який вона мені прислала.
Нічого не розберу.
Тут про особисте й наші з Кіт приватні жарти.
Секунду.
Я не знаю справжніх письменників. Хіба що з самвидаву, але це не те.
Вітаємо в клубі, Ліззі.
Колишня власниця Джека точно прийде?
Д-р Еббі казала, що вона ходить у парк о 15:00.
Якщо не прийде, то, може, Джек знайде собі друзів.
-Тут багато песиків. -Так.
-Спустити його з повідця? -Так.
Готовий знайти друзів, Джек?
Біжи.
Джек, ти що?
Знову те саме.
Тихо, Джек. Усе добре.
Та цей пес більший, ніж я.
Мастиф. Це точно Андреа.
Вона пунктуальна.
Джек?
Джек! Привіт!
Так! Привіт. Я за тобою скучала.
Гей.
Хтось із вас, мабуть, Чарльз Пітерсон.
Це я. А це мій друг Семмі.
-Вітаю. -Вітаю.
Я колишня Джекова хазяйка. Який несподіваний збіг.
Не збіг.
-Ми прийшли поговорити про Джека. -Чому? Що сталося?
Йому дуже важко пристосуватися до нового дому.
Ми думаємо, ваш пес його травмував.
Мерфі?
Жартуєте? Вона й мухи не зачепить.
Це стара й дуже лагідна собака.
Якщо чесно, то це Джек поводився вороже.
Він ладнав з моїми дітьми, але відштовхував Мерфі.
Коли вона хотіла гратися чи просто підходила,
Джек завжди гарчав.
Так само як з Руфусом і Золотцем.
-Так. -Я хотіла його лишити,
і так би й зробила, якби не Мерфі.
Надіюся, ви знайдете йому дім. Він хороший песик.
-Так. -Ходімо, Джек.
Таки хороший.
Не бійся, Джек. Ми тебе не покинемо.
Розглянемо факти.
Ви вже перетримували помічників, бігунів
і милих собачок, які потребували уваги.
Проте Джек – «sui generis».
Знову якась фраза твоєї бабусі?
Ні. З латини перекладається як…
«єдиний у своєму роді».
Він не любить лишатися сам.
-І не любить інших собак? -Хто не любить інших собак?
Цей малий. Сьогодні все пішло не за планом.
Він в порядку?
Ніби так.
Поки він єдиний собака в домі.
Або парку.
Вам ці схеми помогли зрозуміти?
Ні, нам просто нудно.
Як закінчите, зайди до сестри.
Її день теж пішов не за планом.
-Добре. -Добре.
-Що робитимеш з Кіт? -Я знайшла її електронну пошту
і якраз надсилаю їй дуже милого…
-листа. -Ну, це початок.
Дай їй кілька днів.
Від твого хвилювання вона швидше не напише.
Прийшов лист від Кіт!
Та ну! І що пише?
«Зараз Кіт Смітерс не в офісі. Через великий наплив листів
поки що вона не зможе вам відповісти».
Не найкращий її твір.
Про що я думала? Вона заклопотана й доросла.
У неї нема часу на особливі прохання якоїсь дівчинки.
Ти не «якась дівчинка», а її найбільша фанатка.
Проте точно не її подруга.
То що робитимеш?
Не знаю. Треба щось придумати.
Я теж подумаю. Ще зідзвонимося.
Ага. Па-па.
Прийшли тебе розрадити. Ідея Джека.
Я просто хотіла в книжковий клуб.
Але збрехала й усе зіпсувала.
Не розумію, нащо ти брехала.
І не розумію, навіщо тобі книжковий клуб.
-Краще подивитися фільм. -Чарльз.
Я хочу тебе підбадьорити.
Я сказала, що дружу з Кіт Смітерс
і що приведу її на недільну зустріч.
А вона не відповідає на листи.
У неї ж читання в книгарні «Закуток» у суботу.
Піди й попроси її.
-Більше не хочу їй докучати. -Ти не знаєш, чи докучала.
Може, вона заклопотана, як ти й казала.
Ти підслухував? Нахаба!
Ні. Я не хотів заходити, бо ти говорила з Марією.
Оце було б нахабно.
Точно.
Я можу якось допомогти?
Якщо знаєш Кіт Смітерс.
Я знаю одне.
Коли ми шукаємо дім для песиків, ти не здаєшся.
Тому й зараз не здавайся.
Ліззі.
Ми з Джеком підтримаємо тебе в книгарні.
Ти хочеш, щоб я купила новий комікс про Великого пса-воїна.
На що ти витрачаєш кишенькові, мене не стосується.
І це не комікс, а манга.
Як успіхи з пошуком дому для Джека?
Поки що один варіант.
Чудово. Якщо це гарний варіант.
Надії не покладаю.
Ну?
Я думаю.
Думаєш його забрати?
Чи, як завжди, вишукуєш у ньому вади?
Нема вад. Він товариський. І має гарні вушка.
Пам'ятай: він не любить інших собак.
У мене нема інших собак. Він мені підходить.
-Справді? -Так.
Це ж чудово!
Та він боксер, а тому нагадує мені про бокс.
А бокс – це бійки.
-Як дзюдоїст… -Так і знав.
СЬОГОДНІ ОПІВДНІ: КІТ СМІТЕРС
-Привіт, Даріо. -Привіт, Ліззі.
-Хотіла спитати… -Уже є новий випуск «Пса-воїна»?
У відділі коміксів.
-Я знаю, що це манга. -Добре. Дякую.
Не міг зачекати до читання Кіт?
Ні.
-Зробиш мені послугу? -Що завгодно для найкращої читачки.
Ти б міг
-представити мене К… -Даруйте.
Дар…
-Вибачте. -Даріо, міс Смітерс.
Звіть мене Кіт, не міс Смітерс.
Як ви вже здогадалися, я десь забула свої окуляри.
Гляну в кутку знайдених речей.
Вітаю, Кіт.
-Вітаю. -Я ваша найбільша фанатка.
Може, не найбільша. Не знаю, як таке виміряти.
Я писала вам листа, і ви мені відповіли.
На жаль, його пожували.
Я все одно взяла його в рамку, бо ви Кіт Смітерс!
Рада знайомству. Даруй, але я…
У листі ви писали, що фанати вас надихають.
Не дякуйте.
Тобто дякую.
Чи не хотіли б ви завтра прийти гостею на мій книжковий клуб?
Будуть смачнющі літературні закуски.
Мені жаль.
-Окулярів немає. -Який жах.
Без них я не зможу читати.
Я маю запасні в машині.
Пробач,
але я не ходжу на книжкові клуби до шанувальників.
-Надіюся, ти лишишся на читання. -Так.
Аякже.
То що?
Кіт гадки не має, хто я, і не прийде на зустріч клубу.
-Чарльзе, не знаю що робити. -І я не знаю.
«Великого пса-воїна» розкупили.
Що я читатиму на цьому читанні?
Можеш іти. Мені приємно, що ти готовий лишитися.
Джеку тут буде нудно.
Точно?
Точно.
Добре, дякую. Джек, за мною.
Привіт, Маріє. Ти чому тут?
Пам'ятаєш, коли ми пробували знайти вихід з Кіт,
я сказала, що щось придумаю?
-Ну, я придумала. -Ясно.
Я сказала Дафні й Вінсенту, що Кіт завтра їде,
і тому не зможе прийти, і що ти з нею сварилася:
«Кіт, ти ж обіцяла. Не підводь клуб».
Вони повірили?
На всі сто. Ще я розповіла, що тобі дуже соромно,
і вони сказали, що все добре.
То я в клубі?
Маріє, це ж чудово.
-Не чудово. -Чому?
Он вона.
Ліззі!
Марія все розповіла. Не переживай, ти не винна.
Можеш познайомити нас сьогодні.
Скажу їй, як мені подобається її нова книжка.
Покличемо її на чай, після того як підуть прості смертні.
Люблю бути VIP.
Мушу в дечому зізнатися.
Я не знаю Кіт Смітерс.
Я написала їй листа. Вона відповіла. От і все.
Я дуже хотіла в книжковий клуб. У мене нема басейну, і я запанікувала.
Прошу уваги.
Вітайте оплесками в нашій книгарні Кіт Смітерс.
Дякую, що прийшли. Яка гарна книгарня.
Я розумію, чому ти так вчинила.
-Перш ніж почнемо… -Невже?
Так. Дафні вважає інакше.
…поділюся випадком з мого не такого багатого на події життя.
Дехто з вас знає,
що мені довелося попрощатися з другом – собакою Кабуделем.
Кабудель прожив довге й чудове життя,
та відколи він помер, мені важко на серці.
Отож,
коли десять хвилин тому я побачила на стоянці милого боксера,
я підійшла привітатися.
Хлопчик упізнав мене, ми розговорилися,
і виявилося, що він на мене сердиться.
О ні.
Та ми швидко все з'ясували.
Тому я хочу подякувати особливій дівчинці,
Ліззі Пітерсон…
яка надіслала мені дуже гарного і вдумливого листа.
Завдяки Ліззі і її брату Чарльзу
я повернусь у Вермонт з новим найкращим другом Джеком.
Що?
Як це кльово.
А тепер дізнаймося, як справи у Бекки Бакстер.
Уривок з шостого розділу,
у якому Бекка й Сардо опиняються в похмурому, темному замку.
Чому Бенджамін з'являється аж в останньому розділі?
Це ж Кіт Смітерс. Дізнаємося в наступній книжці.
А ви як вважаєте?
Ще хтось?
ЗА СЕРІЄЮ КНИЖОК ЕЛЛЕН МАЙЛЗ
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська