LIZĖ!
Ji - sparčiai kylanti knygų paaugliams rašytoja,
parašiusi kritikų pripažintą kelionių laiku knygų seriją
„Atgal į praeitį su Beka Bakster“. Šiltai sutikite…
Kitę Smiters!
Nuostabu priimti jus laidoje, Kite. Aš didelė gerbėja.
Nuostabu čia būti, Lize. Aš taip pat tavo gerbėja.
Pradėkime.
Papasakokit, ką veikėt, prieš tapdama rašytoja?
Ogi buvau keliautoja laiku.
Iš tiesų buvau mokytoja.
Ir visada mąstydavau, kas būtų,
jei grįžčiau į praeitį, į nuostabiausias istorines akimirkas.
Ar leisčiau viskam vykti savo vaga, ar kažką keisčiau?
Bet gana apie mano rašymą.
Gal pakalbėkim apie laišką, kurį parašei praeitą savaitę?
Beje, graži rašysena.
Aš pamaloninta, Kite. Tikrai labai ačiū.
Išklausykim publikos klausimų.
- Taip? - Parašei Kitei Smiters laišką?
Ji atrašė?
Lize?
Ką?
Oi, ne. Dar ne.
Įsivaizduok, jei tikrai atrašytų?
Įsivaizduok? Ji apie tai ir tešneka.
Visai netiesa.
- Jau gavom paštą? - Dar ne.
Mieloji, Kitė Smiters turbūt užsiėmus naujos knygos reklama,
tad neįsižeisk, jei neatrašys.
Neįsižeisiu.
Ji atrašys.
Ar nepamiršau paminėti,
kad kita jos knygos turo stotelė bus čia, Midltone?
Nekantrauju perskaityt knygą ir sužavėt Kitę apgalvotais klausimais.
Gal abi galime perskaityti ją šią savaitę knygų klubui.
Ką? Maniau, sakei, kad knygų klubas pilnas.
Bet dabar Luiso mamą paaukštino ir jie persikėlė į Ispaniją.
Tad - taip, yra laisva vieta. Jei vis dar nori.
Leisk pagalvoti.
Nuodugniai aptarinėti pasakojimų veikėjus
su išties mėgstančiais skaityt vaikais?
- Žinoma, noriu! - Puiku.
Tik turėsiu pasitart su Dafne. Ji klubo prezidentė.
Girdėjai?
Manau, atvežė paštą.
Diena tik gerėja ir gerėja!
Sveiki, gyd. Abe.
Ačiū už šiltą sutikimą, Lize. Ir jus nuostabu matyti.
Jau eisiu. Paskambinsiu, pakalbėjusi su Dafne.
- Iki. - Iki.
Atsiprašau. Tikėjausi kai ką gauti paštu.
Na, išties turiu ypatingą siuntinį.
Labas. Labas!
Koks jo vardas?
„Džekas“
Viena klienčių įsigijo Džeką
kaip kompanioną savo mastifei Merfei.
Bet nieko neišėjo. Jie nesutarė vos susitikę.
Mastifai milžiniški.
Džekas turbūt labai bijojo. Vargšiukas.
- Manau, jis nori tyrinėti. - Gerai.
Bokserių šuniukai gali būti reiklūs.
Skirsime jam daug dėmesio.
Dėl to jus mėgstu labiausiai.
Jei kalbam apie dėmesį,
tai jo reikia ir karščiuojančiai kakadu Čanburyje.
- Darkart ačiū. - Nėra už ką.
- Ačiū. - Visada prašom.
Lize, nelaukei šiandien laiško, ar ne?
Rimtai? O vargeli.
Negaliu patikėt, kad ji tikrai atrašė.
O aš - kad dar neatplėšei.
Džekai, ne!
- Džekai! - Džekai.
Ne, Džekai, ne!
- Spjauk, Džekai. - Tu jį gąsdini!
Manau, jis jaučia, kad suirzai.
Aha, tu teisi.
Bokseriai labai jautrūs ir jaudrūs.
Eikš, Džekai. Viskas gerai.
Eikš, drauguži.
Nagi. Atnešk, Džekai.
Nagi.
Viskas gerai, mažuti.
Ateik.
Teisingai. Ateik.
Šaunuolis.
Buvo nerealu.
Aha. Nerealu.
BRANGI LIZE
Gerai, manau, jau geriau.
„Brangi Lize“, kažkas, kažkas. Šuns seilės.
Kažkas, dėmė, „apmąstymai“.
Kažkas, kažkas.
Ačiū už pastangas.
Žinau, kad laukei šio laiško savaites.
„Dėl tokių gerbėjų k-k-kaip tu aš…“
Manau, čia sakoma „rašau“.
Ką? Ji rašo dėl tokių gerbėjų kaip aš?
Kitė Smiters rašo dėl manęs.
Niekas nelieskit laiško. Reikia rėmelio.
Na štai, Džekai.
O jei norėsi kramtyti, naudok šitą.
Kaip jis?
Gerai. Truputį neramus, tad įleidau į narvą.
Tai padės jam apsiprasti naujoje vietoje.
Paguldei lovelėj, kaip mes guldydavom tave.
Tik Džekas neprašo dar šiek tiek televizoriaus.
Labai juokinga, tėti.
- Man juokinga. - Ačiū, širdele.
- Didžiuojamės tavimi. - Taip.
Tau labai patinka tas delfinas, taip?
O vargeli. Net parašytas ranka.
- Ji tikrai pasistengė. - Taip.
Manau, tai gražios draugystės pradžia.
Ar susirašinėjimo draugystės.
Reiktų man prisėst prie to laiško Mišelei Obamai.
Aš rimtai, Marija.
Pirma sužinau, kad ji skaitys mano mėgstamiausiame knygyne,
tada ji atrašo man ir dar, pasirodo, ji mėgsta šunis.
Čia jos bokseris Kabudlis.
Bokseris kaip ir Džekas.
Sakau.
Kitos literatūrinės naujienos:
- kalbėjau su Dafne dėl knygų klubo. - Ką ji sakė?
Priėmimo komisija sutiko surengti pokalbį.
Rytoj popiet tavo namuose.
Priėmimo komisija? Rimtai?
Žinau. Nebijok. Tu puikiai pakalbėsi.
Ir kaip knygų klubas nepriims žmogaus, beveik pažįstančio
būsimą pasaulinio garso rašytoją?
Turiu bėgt. Ačiū, Marija.
O ne. Vargšas šuniukas.
Ei, viskas gerai, Džekai. Mes čia.
Gali patikėti, kad čia buvo delfinas?
Šito tai tikrai nesuklijuosi.
Kas jam daros?
Gal jis reikalauja dėmesio, nes nemėgsta būt vienas.
Bokseriai nori kompanijos.
Eikš, Džekai.
Eikš.
- Sveikas, drauguži. - Gerutis.
Atrodo daug laimingesnis.
Labas rytas.
Ilga naktelė? Džekas susigriebė visus užklotus?
- Nenorėjom jūsų žadint. - Jos niekas neprižadina.
Gerai.
Nerimaujam dėl Džeko
ir norim padėt jam atgaut saugumo jausmą.
Nežinau, kodėl anas šuo buvo nedraugiškas. Džekas švelnus.
- O jei rastume Džekui draugą? - Išties puiki mintis.
Kitas šuo, kuris priimtų jį.
Paskambinsiu Semiui.
Jis galėtų atsivesti Rufusą ir Auksę. Jie draugiškiausi šunys Žemėje.
- Džekui jie patiks. - Panašu į planą.
Tik atmink: socializacija - tai ne tik su kuo,
bet ir kaip supažindini Džeką.
Gerai. Bet kodėl kažkur girdžiu „tu“?
Nes turiu ruoštis savo prisistatymui.
Saldėsiai. Puiku.
Saldėsiai „Graužikai“.
Nes mes knygų graužikai.
Juokeliai - tiesiausias kelias į klubo prezidentės širdį.
Dabar laikas pièce de résistance.
Puiku. Tu jiems patiksi.
Tikiuosi. Gerai, aš pasiruošus. Pirmyn.
Žinai, kad jie ateis tik po valandos, taip?
Žinau. Tik įsijaučiau.
Geriau padėsiu šiuos slyvinius pyragėlius…
Tai yra, knyginius pyragėlius… atgal į šaldytuvą.
Gerai, čionai.
Aukse, Rufusai!
Daviau jiems žaist tampynes, kad išsilakstytų.
Taip močiutė sako, kai jie tampo žaislą.
- Jie džiaugsis nauju draugu. - Puiku. Atvesiu Džeką.
Gerai. Pasiruošę, draugužiai? Bus šaunu.
Eime, Džekai. Eikš
Eime. Nagi. Nebijok.
Džekai.
- Nieko, draugužiai. - Viskas gerai.
Džekai, ne.
Manai, jam baugu, nes Auksė su Rufusu jau artimi?
Nežinau. Jei jis nesutaria su dviem draugiškiausiais šunimis žemėje,
kažkas negerai.
Aha. Kažin, ką tas kitas šuo jam padarė.
Išsiaiškinsiu.
Pirmoji mėgstamiausia, nes Ketnė labai altruistiška.
Ir aš taip pat manau.
Oho. Kiek įdomių knygų.
Mūsų šeimoj visi skaito.
Lize, ką manai apie „Mažąsias moteris“?
Šedevras.
„Nežudyk strazdo giesmininko“?
Klasika. Bet Harper Li kūrybinis blokas tikrai vertė susirūpinti.
- Audioknygos? - Mėgstu,
- bet pirma skaitau spausdintas. - Marija buvo teisi.
- Puikiai tinki į mūsų klubą. - Sakiau.
O skanėstai - nerealūs.
Vadinasi, priimat?
Štai kokia problema: turim tik vieną laisvą vietą.
Šiandien susipažinom ir su kita kandidate. Ji irgi labai tinka.
Ir ji turi didžiulį baseiną,
kuris gali lemtingai pakeist mūsų vasarines sesijas.
Tai svarbus sprendimas. Man reikia pagalvoti.
Buvo malonu susipažint, Lize.
Palaukit.
O jei atvesčiau tikrą rašytoją į mūsų susitikimą sekmadienį?
Perskaitytume jos knygas ir aptartume su ja.
Kokia tai rašytoja?
Kitė Smiters. Lizė pažįsta Kitę Smiters.
- Taip. - Nežinau jos darbų.
Pala. Tu tikrai pažįsti Kitę Smiters?
Aš žiauriai mėgstu Beką Bakster.
Prikaustantis pasakojimas, galingas moters balsas. Tau patiktų.
Taip. Tiesą sakant, ji parašė man šį laišką.
Neįskaitau.
Tai daugiausia asmeniški dalykai ir juokai, suprantami tik man ir Kitei.
Palauk.
Nesu sutikus publikuojančio rašytojo.
Nepriklausomų rašytojų - taip, bet nemanau, kad skaitos.
Sveikinu patekus į klubą, Lize.
Senoji Džeko šeimininkė tikrai ateis?
Gyd. Abė sakė, ji ateina į šunų parką kasdien 15 val.
Net jei neateis, gal Džekas ras su kuo pažaisti.
- Čia daugybė šunų. - Aha.
- Gal paleisti jį? - Aha.
Pasiruošęs susidraugaut, Džekai?
Pirmyn.
Nagi, Džekai.
Štai ir vėl.
Nagi, Džekai. Viskas gerai.
Tas šuo didesnis už mane.
Tai mastifas. Lažinuos, ten Andrėja.
Ji punktuali.
Džekai?
Džekai! Labas!
Taip! Labas. Pasiilgau tavęs.
Labas.
Kažkuris jūsų turbūt Čarlzas Pitersonas.
Tai aš. Čia mano draugas Semis.
- Sveiki. - Sveiki.
Aš senoji Džeko šeimininkė. Koks sutapimas, kad susitikome čia.
Ne visai.
- Atėjome pasikalbėt su jumis apie Džeką. - Tikrai? Kodėl?
Jam labai sunku adaptuotis.
Manome, kad jūsų šuo labai jį traumavo.
Merfė?
Juokaujat? Ji nė musės nenuskriaustų.
Ji sena ir labai švelni dama.
Tiesa ta, kad tai Džekas buvo nedraugiškas.
Su vaikais elgės gerai, bet nenorėjo nieko bendra su Merfe.
Kai ji bandydavo su juo žaist ar prieit arčiau,
Džekas visada urgzdavo.
Visai kaip su Rufusu ir Aukse.
- Aha. - Nenorėjau jo atiduot
ir nebūčiau atidavus, jei ne Merfė.
Tikiuosi, rasite jam gerus namus. Jis šaunus šunytis.
- Aha. - Eime, Džekai.
Tikrai šaunus.
Nesijaudink, Džekai. Aš nepasiduosiu.
Pažvelkim į faktus.
Tau teko prižiūrėti padėjėjus, lakstytojus
ir porą mielų šuniukų, kuriems reikėjo daugiau dėmesio.
Bet Džekas yra sui generis.
Čia dar vienas tavo močiutės žodis?
Ne. Iš lotynų kalbos tai…
„atskira kategorija“.
Taigi jam nepatinka būti vienam.
- Ir jis nemėgsta kitų šunų. - Kas nemėgsta kitų šunų?
Šis bičiulis. Šiandien nesisekė, kaip planavome.
Jam viskas gerai?
Bus. Ilgainiui.
Jam tereikia būti vieninteliu šunimi namuose.
Ar šunų parke.
Ir jums reikėjo šito, kad tai suprastumėt?
Ne, tiesiog nuobodžiavome.
Na, kai baigsite, gal nueikit pas tavo sesę.
Nemanau, kad ir jai šiandien ėjosi, kaip planavo.
- Gerai. - Gerai.
- Na, tai ką darysi dėl Kitės? - Radau jos e. paštą
ir siunčiu labai gražų laišką…
- dabar. - Gerai, tai - pradžia.
Duok jai kelias dienas.
Nepamiršk - ji neatrašys greičiau, jei nerimausi.
Ką tik gavau laišką nuo Kitės!
Eik sau! Ką ji sako?
„Kitė Smiters nepasiekiama. Dėl didelio laiškų kiekio,
ji dabar negali jums atrašyti.“
Ne geriausias jos rašinys.
Ką aš sau galvojau? Juk ji užsiėmęs suaugęs žmogus.
Ji neturi laiko ypatingiems kažkokio vaiko pageidavimams.
Tu ne kažkoks vaikas, o didžiausia jos gerbėja.
Na, aš tikrai ne jos draugė.
Na, tai ką ketini daryti?
Nežinau. Turiu kažką sugalvot.
Ir aš pasistengsiu ką nors sugalvot. Iki.
Gerai. Iki.
Atėjom tavęs pralinksmint. Taip Džekas sugalvojo.
Tenorėjau patekt į Marijos knygų klubą.
Bet pamelavau jiems ir viską sugadinau.
Nesuprantu, kam tau meluot.
Bet ir nesuprantu, kam tau knygų klubas.
- Visad gali pažiūrėt filmą. - Čarlzai.
Bandau tave pralinksmint, pameni?
Pasakiau, kad esu Kitės Smiters draugė
ir atvesiu ją į mūsų susitikimą sekmadienį.
O ji man net į e. laiškus neatrašo.
Sakei, ji bus „Jaukiame knygų kampelyje“ šeštadienį.
Kodėl tada jos nepaprašius?
- Nebeįkyrėsiu jai. - Bet nežinai, ar įkyri jai.
Gal ji tik labai užsiėmus, kaip ir sakei.
Slapčia klauseis? Nemandagu!
Ne. Nenorėjau užeiti, kai kalbėjais su Marija.
Tai būtų buvę nemandagu.
Teisingai.
Ar galiu kaip nors padėt?
Nebent pažinotum Kitę Smiters.
Štai ką žinau.
Kai ieškom šuniukams namų, tu niekad nepasiduodi.
Tad nesuprantu, kodėl pasiduotum dabar.
Nagi, Lize.
Su Džeku palydėsim tave į knygyną - palaikysim morališkai.
Tu tenori, kad nupirkčiau „Didingo šuns kovotojo“ komiksą.
Tavo kišenpinigiai - ne mano reikalas.
Ir tai ne komiksas, o manga.
Turi minčių, kaip rasti Džekui namus?
Kol kas tik vieną.
Na, tai puiku. Jei ji tinkama.
Per daug nesitikiu.
Na?
Mąstau.
Mąstai priglaust?
Ar mąstai apie visus jo minusus, kaip dažniausiai darai?
Nėra minusų. Atrodo draugiškas. Ir man patinka jo ausys.
Atmink, jam nepatinka kiti šunys.
Neturiu kitų šunų. Jis gali puikiai tikti.
- Tikrai? - Taip.
Nuostabu!
Reikalas tas, kad jis bokseris, o tai man primena boksą.
O bokse smūgiuojama.
- O aš, kaip dziudo mokinys… - Žinojau.
ŠIANDIEN VIDURDIENĮ: KITĖ SMITERS
- Sveiki, Dario. - Labas, Lize.
- Galvojau… - Turit naują „Didingą šunį kovotoją“?
Jis ten prie komiksų.
- Taip. Žinau, kad tai manga. - Gerai. Ačiū.
Negalėjai palaukt, kol Kitė paskaitys?
Ne.
- Galiu paprašyt paslaugos? - Bet ko savo geriausiai klientei.
Ar jums būtų įmanoma
- supažindinti mane su K… - Atsiprašau.
Dar…
- Atsiprašau. - Dario, ponia Smiters.
Na, aš Kitė, o ne ponia Smiters.
Ir, kaip turbūt pastebėjote, regis, neberandu savo akinių.
Patikrinsiu rastus daiktus.
Sveiki, Kite.
Sveika.
Aš jūsų didžiausia gerbėja.
Gal ne didžiausia. Nežinau, kaip tai išmatuoti.
Bet parašiau jums laišką ir jūs atrašėt.
Žinoma, jis visas sukramtytas.
Bet aš vis tiek jį įrėminau, nes jūs - Kitė Smiters.
Na, malonu susipažinti. Dabar tau leidus…
Laiške minėjote kad gerbėjai jus įkvepia.
Tai prašau.
Tai yra, ačiū.
Pamaniau, gal galėtumėte būti ypatingas svečias
rytoj mano knygų klube.
Garantuoju literatūrinės temos užkandžius.
Apgailestauju.
- Niekas jų neatnešė. - Kokia bėda.
Nekas skaityt knygą, kai negali skaityt.
Regis, turiu atsarginius mašinoje.
Atleisk, brangioji,
bet aš nelankau gerbėjų knygų klubų.
- Bet tikiuos, liksi paklausyti skaitymo. - Taip.
Žinoma.
Na?
Kitė neįsivaizduoja, kas aš tokia ir neateis į klubą.
- Nežinau, ką daryt, Čarlzai. - Aš ir.
„Didingas šuo kovotojas“ išparduotas.
Neturiu, ką skaityt, kai čia skaitys.
Būčiau dėkinga, jei liktum, bet neprivalai.
Be to, Džekas nuobodžiaus.
Tu tikra?
Taip, tikra.
Gerai, ačiū. Eime, Džekai.
Labas, Marija. Ką čia veiki?
Pameni, kai bandėm išspręst problemą su Kite
ir sakiau, ką nors pagalvosiu?
- Na, kai ką sugalvojau. - Gerai.
Pasakiau Dafnei ir Vincentui, kad Kitė išvyks anksčiau,
tad nebespės į klubą ir judvi susipykot.
„Bet Kite, tu pažadėjai. Negali nuvilt klubo.“
Jie patikėjo?
Šimtu procentų. Negana to, pasakiau, kaip blogai jauties
ir jie sakė, kad nieko tokio.
Pala, vadinas, aš vis dar knygų klube?
Marija, tai nuostabu.
- Ne, ne nuostabu. - Pala, ką?
Štai ji.
Lize!
Marija papasakojo. Nesijaudink. Tu nekalta.
Be to, gali mus supažindint šiandien.
Nekantrauju pasakyt, kaip dievinam jos knygą.
Kai ji pasirašys knygas kitiems, galės išgert su mumis arbatos.
Dievinu būti ypatingas.
Turiu kai ką judviem pasakyti.
Iš tiesų nepažįstu Kitės Smiters.
Parašiau jai laišką. Ji atrašė. Ir viskas.
Labai norėjau būti jūsų klube. Baseino neturiu, tad supanikavau.
Prašau visų dėmesio.
Lai „Jaukus kampelis“ šiltai pasitinka Kitę Smiters.
Ačiū, kad susirinkote. Koks gražus knygynas.
Suprantu, kodėl taip pasielgei.
- Prieš pradėdama… - Tikrai?
Žinoma. Bet Dafnė - kitas reikalas.
…pasidalinsiu trumpa istorija iš savo ne tokio nuotykingo gyvenimo.
Kaip kai kurie žinote,
neseniai turėjau atsisveikint su geriausiu draugu - šunimi Kabudliu.
Kabudlis nugyveno ilgą gražų gyvenimą,
bet po jo netekties aš kaip nesava.
Todėl,
kai prieš 10 min. pamačiau mielą bokserių veislės šuniuką stovėjimo aikštelėje,
privalėjau pasisveikinti.
Jį vedžiojantis jaunuolis atpažino mane, truputį pasikalbėjom
ir suvokiau, kad jis šiek tiek pyko ant manęs.
O ne.
Bet greitai išsiaiškinome.
Todėl skiriu šį laiką padėkoti ypatingam žmogui -
Lizei Piterson…
kuri, kaip dabar pamenu, atsiuntė man vieną gražiausių laiškų su pamąstymais,
kokį tik esu gavus.
Lizės ir jos brolio Čarlzo dėka
aš ir mano naujasis draugas Džekas grįšim namo į Vermontą drauge.
Ką?
Kaip šaunu.
Tai va, pažiūrėkime, ką veikia Beka Bakster, ar ne?
Čia iš šešto skyriaus,
kuriame Beka ir Sardo atsiduria tamsioje vėjo traukiamoje pilyje.
„ATGAL Į PRAEITĮ SU BEKA BAKSTER“
Kodėl ji pristatė Bendžaminą tik paskutiniame skyriuj?
Žinant Kitę Smiters, kertu, tai paaiškės kitoje knygoje.
Ką jūs manote?
Kas nors kitas?
PAGAL ELENOS MAILS MOKOMŲJŲ KNYGŲ SERIJĄ „THE PUPPY PLACE“
Išvertė Kristina Čeidaitė