У словнику визначення героя таке: особа, якою захоплюються за відвагу,
видатні досягнення чи шляхетність.
Якщо запитати третьокласників…
Як ви розумієте слово «герой»?
Той, хто вміє літати.
Борець за справедливість.
Людина з суперслухом і суперзором.
Яка всіх рятує, кидаючись машинами.
Герої бувають різні.
-Але… -Знаю.
Нечемно перебивати. Та нехай.
Це Чарльз, мій молодший брат.
Запитайте тих самих дітей, хто їхній герой…
-Мама. -Точно мама.
-Тато. -Біллі Айліш.
Це кумедно,
бо їхні батьки не вміють літати й не кидаються машинами.
За Біллі Айліш точно не скажу, але, мабуть, теж ні.
ПОЖЕЖУ ЗУПИНЕНО
Ситуація була напружена, довелося евакуювати місцевих.
Та завдяки непохитній відвазі
пожежників Міддлтона
-вдалося… -Надіюся, тато в порядку.
Від душу він не відмовиться.
-Тату! -Привіт.
-А так усе чудово. -Тобі було страшно?
Аякже. Якби приїхав на секунду пізніше,
печиво з кленовим сиропом розібрали б.
Рада, що все добре.
Вони спали?
Ліззі проспала вісім годин. Чарльз – менше.
-Переживає за тебе. -Ти врятував комусь життя?
Власне, врятував.
Малій, яка не змогла вибратися й ховалася в кутку хатини.
Познайомити вас?
Цуценя!
Можна її залишити?
-Подарунок на мій день народження. -Так нечесно.
-Це буде моя собака. Я старша. -То й що?
Я знаю про собак більше, ніж ти.
-Не сваріться. -Ти знаєш про собак більше за всіх.
-Що з того? Мамо, скажи їй. -Тату.
Годі. Ми з татом усе обговорили й вважаємо,
що вам рано заводити собачку.
-Що? -Що? Коли ви це обговорили?
Щойно. Ми перезирнулися, отак.
Яке ж це обговорення?
Коли я дивлюся на тебе отак, ти знаєш, що це означає.
-Що ми її не залишимо. -Пожежне депо друкує листівки
й розсилає імейли, щоб знайти власника.
Ти знаєш, що як власника не знайдуть за тиждень,
то шанс 90%, що її покинули?
Де вона житиме, поки шукають власника?
Це обговорення мені подобається.
І мені.
Це ж лише на кілька днів. Вона не встигне наробити шкоди.
-Ура! -Дякуємо.
Я ж казала.
Придумав класну кличку. Попелюшка.
Бо тато знайшов її серед попелу.
Можемо назвати Феніксом, бо вона повстала з попелу.
Я читаю книжку про міфологічних істот.
Попелюшка мені теж подобаєшся.
У мене багато роботи, тому за неї відповідаєте ви.
Будете годувати, прибирати й оберігати її.
Мамо, ми впораємося.
Не пускайте її на новий килим. На цей раз я пробачу татові цей промах.
Це її перший день на новому місці,
а тому ми з Чарльзом, мабуть, пропустимо уроки,
-щоб побути з нею. -Слушна думка.
Можна?
Що?
ДОГЛЯД ЛІЗЗІ: ВОДА Й КОРМ
ЧАРЛІ: ЗБЕРЕЖЕННЯ ДОМУ
-Дискусійний клуб? -Здала прикінцеве слово.
-Кулінарний? -У них закінчилося борошно.
-Чудово. На зупинці о 15:00? -Так.
Хороша цюця.
Хто хороша цюця? Ти.
Мене по-всякому називали, містере Пітерсон, але цюцею…
оце вперше. Гарно подрімали?
Чарльзе, що в торбі?
Веганське чилі, прецелі, сандвіч зі смаженим сиром…
Не можна годувати цуценя недоїдками.
-Їй треба харчуватися збалансовано. -Знаю.
Не можна припускатися помилок.
Щоб переконати батьків залишити Попелюшку,
все має пройти бездоганно.
От лихо.
-О боже. -Що ти накоїла?
Досі пахне димом.
Мама буде вдома через пів години.
Я її викупаю. А ти прибери.
Може, я її викупаю, а ти прибереш?
Чарльзе, нема коли сваритися. Будьмо як одна команда.
Інакше її віддадуть.
А вона буде моя чи твоя?
Ні так, ні так. Вона буде наша.
Ясно. Може, я її скупаю, а прибереш ти?
А якщо мило зайде їй в очі? Буде потрібен фізрозчин,
а мама його викинула після татової корекції.
-Можна зробити самим… -Добре.
-Купай собаку, а я приберу. -Чудово. Ходімо, Попелюшко.
Мама приїхала. У кімнаті чисто. Як купання?
На диво добре.
-Не може бути! -Дуже навіть може.
Вона була вся у сажі. Виявляється, це золотистий ретривер.
Ліззі! Чарльзе!
Ми тут.
Познайомимо маму з…
-Золотцем. -З Золотцем?
На Попелюшку вона більше не схожа.
Золотистий ретривер Золотце?
Гарно.
То як минув перший день Попелюшки…
А це хто?
Нас турбувало отруєння димом.
Для собак це дуже шкідливо.
Думаю, лікарка знає.
Я щось бачу. Гарненьке рожеве собаче вушко.
Легені в нормі. Серце теж.
Вона здорова, можете йти.
Скільки з нас?
Зараз гляну.
Огляд гарненьких врятованих з пожежі собачок безплатний.
-Дякую. -Дякую.
Дякую, що так добре дбаєте про Золотце. Вона чудова.
-Їй потрібно багато ПНТ. -Ви про НТ? «Ніжної турботи?»
Ні, ПНТ. Постійного нагляду й турботи.
Знаю, любові їй не бракуватиме,
-але дресирувати собачок важко. -Підкажете щось?
Я прихильниця ранньої міжвидової соціалізації.
Знайомте її з собаками.
Серед ветеринарів точаться дискусії,
-але я вважаю… -Дискусія.
Я запізнююся на турнір. Мушу бігти.
Пообіцяй, що одразу підете додому.
-Добре. Обіцяю. -Па-па.
Па.
Вона вся твоя.
Золотце, дивись.
Вітаю.
Я побачив вашого золотистого ретривера
й подумав, що можна їх соціалізаціювати.
Соціалізувати? З Руфусом? О ні.
Руфус хоче сидіти сам й витріщатися у вікно.
Чому?
Він такий, відколи помер мій любий Генрі.
Мені жаль.
Слухайте. Ви не знаєте ні мене, ні Золотця, але, може, спробуємо?
Думаю, це буде корисно і для неї, і для Руфуса.
Може, тоді батьки дозволять її залишити.
Знайомство їм не зашкодить.
Може й зашкодити.
Руфус на старості став дратівливий,
і скоріше з'їсть собачку, ніж подружиться з нею.
Іди додому, а я піду до… Руфус!
О ні! О, ні, ні! Руфус!
-Золотце, стій! -Руфус, ні! Руфус!
Бабусю, що таке?
Ось що, Семмі.
-Не може бути. -Ще і як може.
Дивно, що ми не бачилися у школі.
Я мало кого знаю. Ми з бабусею переїхали чотири місяці тому.
-Після смерті дідуся? -Дідуся?
Твого дідуся. Генрі.
Ні. Генрі – це інший пес. Він був дуже старий.
-Золотцю подобається кістка. -Не віриться, що Руфус її віддав.
Він любить арахісове масло. Золотце йому подобається.
А він – їй.
Руфус знає якісь трюки?
Знає. Руфус. Дай лапу.
Круто. Зможеш навчити Золотце?
Не знаю. Спробуємо.
Як пройшла дискусія?
Сестра була неймовірна. Тобі б сподобалося.
-Де ти був? -Довго розповідати, але…
-Доброго ранку. -Ти довго спав.
Доброго ранку.
Складна ніч у депо.
Довго не міг виграти в «Мегагонщика» у Флекмана.
Поздоровляю. Ти довго відточував дрифт.
Що з цюцею?
У мене і добра, і погана новина.
Почни з поганої.
Ніхто по неї не прийшов, тому ти мала рацію.
Можливо, її покинули.
-А добра новина? -Одні молодята побачили листівку
і дуже хочуть її забрати.
-У суботу приїдуть по неї. -І це добра новина?
Гірших новин не буває!
-Сонце, ми ж казали: це на кілька днів. -Це ти сказала.
Серйозно. Золотце – хороша собачка. І розумна. Дивись.
Що ти задумав?
Чарльзе, я казала: не на новому килимі.
Вона вивчила трюк. Побачите.
Золотце. Дай лапу.
Давай, ти вмієш. Дай лапу.
Золотце, ні!
Ходімо, маленька. Ходімо надвір.
Чарльзе, чекаю вас на кухні.
І не забудьте скарбнички.
Чудовий трюк, Чарльзе. Дякую, що забрав у нас усі шанси.
Я все зіпсував.
Ліззі зі мною не говорить…
що не так погано, але все ж.
Не треба. Візьми цю.
Одна соломинка на все життя.
Знаєш, скільки ти врятуєш дерев? І черепах.
Черепаха мені тепер теж не світить.
Це добре. Черепахам краще в природному ареалі,
а ще вони живуть понад сто років.
Хто дбатиме про неї після тебе?
Щоб ти знав.
Я зможу завести собаку, аж коли виросту.
Ну,
якщо приведеш Золотце до мене, навчимо її інших трюків.
Може, твої батьки передумають,
-до того як приїде та пара. -Не знаю.
Будь ласка. Руфусу сумно. Він цілий день витріщається у вікно.
Він любить гратися з Золотцем.
Як і я. Вона дуже схожа на Генрі.
Чом би й ні? Найгірше, що станеться – напісяє твоїй бабусі на килим.
-Кулачок? -Так.
-Це я. -Тому я й замкнулася.
Лізі, визнаю: я наробив біди. Проте я знаю, як усе виправити.
Та без тебе не вийде. Ми ж команда.
Руфус. Сидіти.
Молодець. Твоя черга.
-Золотце. Встати й сісти. -Встати.
Щоб сісти, треба встати. Встати, а тоді сісти.
Кістки з арахісовим маслом вона любить.
Чарльзе.
Дарма я на тебе так сердилася. Ти не винен.
Тобто, ти часто винен, але… не цього разу.
Усе гаразд. Ти думала, що ми втратимо Золотце.
-Я б теж розсердився. -Не в тому річ.
Думаю, часом я дуже все контролюю.
«Часом»?
Що ж, ми команда, тому я не можу все контролювати.
Я пробачу тобі цей промах.
Дякую.
Маємо три дні, щоб надресирувати Золотце до приїзду тієї пари.
Коли мама й тато побачать, яка ти чудова,
нізащо тебе не віддадуть.
Ходімо.
Давай.
А от і вони.
Це ж Золотце.
Яка миленька.
-Діти, це подружжя Лу. -Вони ж мали приїхати в суботу.
Ми цілий день дивилися на фото Золотця. Не стерпіли.
-Можна погладити? -Так.
Просто зараз вона… дуже хоче пити.
-Хоче пити. -Так. Треба її напоїти.
У мене є кілька питань.
Ваш двір огороджений?
Так. Три акри, їй буде де побігати.
Непогано, але вона не може постійно бігати сама.
Треба, щоб хтось завжди був удома.
-Ліззі. -Я працюю з дому.
Я шеф-кухарка, тому сама готуватиму
для Ліззі всі обіди.
Цуценята харчуються геть інакше, ніж дорослі собаки.
Ми розберемося.
Дон три роки вчився на ветеринара,
а тоді відкрив компанію з продажу окулярів.
За кожну продану пару
ми жертвуємо ще одну дітям з бідних країн.
-Кинули навчання? Навіть не знаю. -Ліззі, перестань.
Пробачте. Вони дуже прив'язалися до собачки.
Воно й не дивно.
Вибачте, ось і Золотце.
-Побажай удачі. -Арахісове масло?
Яка ти миленька.
Мамо, можна спустити Золотце з повідка?
Щоб містер і місіс Лу побачили її більш розслабленою.
-Ти багато знаєш про собак. -Та знаю.
Добре.
Як же мило.
Моя сумочка.
Цуценя як цуценя. Золотце, відпусти.
-Золотце. -Так.
Золотце.
Боже.
Золотце, та ти зовсім дика.
Це було незабутньо.
Розіграш століття з цуценям й арахісовим маслом.
Думаю, містер і місіс Лу не скоро заведуть собаку.
Надіюся, ти помиляєшся.
Вони чудова сім'я, просто для іншого собаки.
Головне, що не для Золотка. Вона наша.
-Це було щось. -Це точно.
Собаки дивно поводяться, коли їм хтось не до душі.
Гляньте, як вона поводиться біля людей, які їй подобаються.
Ви ж на неї не сердитеся?
Авжеж ні. Це не її вина.
Ми не знали, що в неї такий норов.
Ти про що? Навіщо тобі її повідець?
Ми з татом знайшли для неї чудовий притулок у Міддлтоні.
Вони краще знають, що робити з таким енергійним цуценям.
Для неї так буде краще.
-Відвезу її туди завтра. -Тату, не треба!
Сонце, у цій дискусії тобі не перемогти.
Попрощаєтеся вранці.
Ходімо, маленька.
Давай.
Я наробив дурниць… знову.
Гей.
Не дочекався до ранку?
Я ж не можу спати, коли тато гасить пожежі.
І що?
У Золотця теж є мама й тато.
Мабуть, брати й сестри.
Думаєш, вони чекають, що вона до них вернеться?
Не знаю.
Крім нас, у неї нікого немає. А ми її віддаємо.
Це нечесно.
Чарльзе, у притулку Золотце побачить чимало людей.
Вони її полюблять і заберуть додому
у свою сім'ю.
Думаєш?
-Так. -Надіюся, що так.
Якщо вірити, що все буде добре, часом так і стається.
Тому я сплю, коли тато на зміні. Я знаю, що він вернеться додому.
Гей.
Доброго ранку. Я отримав дивне голосове від Дона Лу.
Щось про те, що в нього на штанах було все для сандвіча.
І ми знайшли це.
Ми планували цілий тиждень дресирувати Золотце разом з Руфусом,
щоб ви побачили, яка вона класна, й залишили її.
Та ці Лу прийшли раніше й усе зіпсували.
Якщо подумати, це вони у всьому винні.
-Так. -Точно.
-Закінчили? -Ще одне.
Ми з Чарльзом згодні отримувати вдвоє менше кишенькових,
щоб відплатити за дорогу сумочку місіс Лу.
І штани містера Лу.
Так.
-Тепер усе. -Угу.
Розкажу вам про хороше батьківство.
Тихо.
Послухайте. Хоч би як ти старався, помилок не уникнути, багатьох помилок.
Та це неважливо.
Найважливіше у батьківстві –
чинити так, як найкраще для дітей.
Хочеш сказати: ти знаєш, що для нас найкраще
віддати Золотце?
Хоча ми з цим категорично не згодні,
це неважливо, бо ви чините, як хороші батьки?
Ви наробили дурниць. Ясно?
Як і казав тато, всі хороші батьки припускаються помилок.
То це ми хороші батьки?
Коли ви були малі,
шаленіла жахлива гроза, і ви не могли заснути.
Знаєте, що ми зробили?
Збудували фортецю з ковдр й просиділи з вами цілу ніч.
Ви збудували для Золотця дуже схожу.
Навіть з тих самих ковдр.
Коли ми побачили її, то зрозуміли, що ви готові завести цуценя.
-Справді? -Що?
Ми навіть не перезиралися.
-Ура! -Як же…
Та спершу вибачтеся перед подружжям Лу.
І не пускайте її на килим, поки нема собачих дверцят.
-Згода. -Ура!
Ходімо.
-Золотце! -Золотце! Знаєш що? Золотце.
Золотце? Де вона?
-Золотце! -Золотце!
Виходь. Усе добре, маленька.
-Чарльзе. -Що?
Золотце сама зробила собі собачі двері.
-Золотце! -Золотце!
-Золотце! Де ж вона?
Вона що, знала, що її завезуть у притулок?
Вона розумна, але не настільки. Може, хотіла гратися?
Це безглуздо. Чому вона втекла?
-Ми ж з нею граємося. -Не знаю, Чарльзе.
Я знаю, де вона. Їдь за мною.
Гляньте на них. Вони як найкращі друзі.
-Раніше він так грався з Генрі. -Знаю.
Ви, мабуть, так радієте, що Золотце лишається.
-Так. -Що таке?
Нічого. Просто вона така щаслива, коли грається з Руфусом.
Так. Дуже щаслива.
Ми з сестрою поговорили,
і хочемо спитатися: можливо, ви хочете забрати Золотце?
Що?
Ми любимо Золотце.
Проте ми повинні чинити, як найкраще для неї.
І для Руфуса.
Для вас і для тебе, Семмі.
Справді? Ви впевнені?
Так.
Упевнені.
Бабусю, можна? Будь ласка.
За однієї умови.
Якщо ви погодитеся стати її хрещеними.
-Згода. -Згода.
От і домовилися.
Руфус, сюди. У нас чудова новина.
Золотце, сюди.
-Золотце. -Ого.
Не переживайте. Мій друг Семмі – чудовий дресирувальник.
Я не переживаю. Думаю, вони подружаться.
Якщо вам цікаво, що казав Чарльз, перш ніж я перебила, зараз почуєте.
Він дуже розумний, як на третьокласника.
Усе-таки мій брат.
Герої бувають різні,
але їх об'єднує те, що вони помагають іншим.
Не обов'язково людям. Часом навіть собакам.
Собаки прекрасні. Вони хороші друзі й люблять тебе.
А інколи помагають знайти нових друзів.
Проте ми повинні дбати про них і бути їхніми героями.
Кінець.
Цуценята шукають дім
«Золотце».
ЗА СЕРІЄЮ КНИЖОК ЕЛЛЕН МАЙЛЗ
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська