Saskaņā ar vārdnīcu varonis ir cilvēks, kuru apbrīno par viņa drosmi,
īpašiem sasniegumiem un cildenām īpašībām.
Nu, ja pajautā bariņam trešklasnieku...
Ko, jūsuprāt, nozīmē varonis?
Kāds, kurš var lidot.
Kura veic taisnīgu atriebi savā kopienā.
Ar superdzirdi un superredzi.
Glābj visus, mētājot mašīnas un pārējo.
Domāju, ir daudz dažādu veidu varoņu.
-Bet... -Es zinu.
Bija rupji viņu pārtraukt. Tas nekas.
Tas ir Čārlzs, mans brālītis.
Pajautājiet tiem pašiem bērniem, kurš ir viņu varonis...
-Mana mamma. -Noteikti mana mamma.
-Mans tētis. -Billija Ailiša.
Kas ir jocīgi,
jo nevienam manam draugam vecāki nespēj lidot vai mest mašīnu.
Ziniet, neesmu pārliecināta par Billiju Ailišu, bet šaubos.
NAKTS UGUNSGRĒKS SAVALDĪTS
Bija liela spriedze, kad tika evakuēti iemītnieki un uzņēmumi.
Bet, pateicoties Midltonas ugunsdzēsēju depo vīru nesatricināmajai drosmei,
-šķiet, ka... -Ceru, ka tētim viss kārtībā.
Viņam derētu karsta duša.
-Ei. -Tēt!
-Citādi jūtos lieliski. -Tev bija bail?
Kā tad. Ja es būtu ieradies tikai dažas sekundes vēlāk,
nebūtu dabūjis pēdējos Crumbdillyicious cepumus ar kļavu sīrupu.
Prieks, ka tev viss kārtībā.
Viņi ir gulējuši?
Lizija - astoņas stundas. Čārlzs ne pārāk.
-Viņš uztraucas par tevi. -Tu izglābi kādam dzīvību?
Vispār izglābu gan.
Mazai meitenītei, kura slēpās, iesprostota kabīnes stūrī.
Gribat redzēt?
Kucēns!
Varam viņu paturēt, lūdzu?
-Viņa varētu būt man dzimšanas dienā. -Tas nav godīgi.
-Viņai būtu jābūt manai. Esmu vecāka. -Nu un?
Es par suņiem zinu daudz vairāk nekā tu.
-Bērni, pietiks. -Tu zini par suņiem vairāk nekā jebkurš.
-Nu un? Mamm, saki, ka man taisnība. -Tēt, lūdzu.
Labi. Ei. Paklau. Mēs ar tēti to apspriedām.
Mēs neesam gatavi kucēnam.
-Ko? -Ko? Kad jūs to apspriedāt?
Nupat. Mēs viens uz otru paskatījāmies. Šādi.
Kas tā par apspriešanu?
Kad es paskatos uz tevi šādi, tu ļoti labi zini, ko tas nozīmē.
-Ka nevaram viņu paturēt. -Depo izdrukās lapiņas
un izsūtīs kaudzi e-vēstuļu, varbūt atradīsim viņas īpašnieku.
Zinājāt? Ja pazuduša dzīvnieka īpašnieks septiņu dienu laikā nav atrasts,
ir 90 % iespējamība, ka suns ir pamests.
Nu, kur viņa paliks, kamēr jūs meklēsiet viņas īpašnieku?
Man ir laba sajūta par šo apspriedi.
Man arī.
Nu, tikai dažas dienas. Cik gan lielu postu nodarīs priekštelpai?
-Jā! -Jā! Paldies.
Es tev teicu.
Man ienāca prātā lielisks vārds. Ešlija.
Varam viņu saukt Lija, jo pār viņu pārlija tēta ūdens.
Vai, tā kā viņa piecēlusies no pelniem, varam viņu saukt par Fēniksu.
Lasu grāmatu par mitoloģijas tēliem.
Bet man patīk arī vārds Lija.
Nu, man ir steidzams darbs, tāpēc par viņu jārūpējas jums.
Jāpabaro, jāsatīra, jātur pa gabalu no nepatikšanām.
Tiksim galā, mamm.
Un nelaidīsim viņu uz jaunā paklāja. Jūsu tētim šo vienu reizi piedosim.
Tā kā tā ir Lijas pirmā diena svešā vietā,
šķiet, tā būtu lieliska doma mums abiem ar Čārlzu neiet uz skolu
-un būt ar viņu. -Jā, tā ir lieliska doma.
Drīkstam?
Nu kā?
KUCĒNA APRŪPE LIZIJA: ŪDENS UN ĒDIENA BĻODIŅAS
ČĀRLZS: PADARĪT MĀJU KUCĒNAM DROŠU
-Debašu klubs? -Nupat nodevu gala runu.
-Pavāru nodarbības? -Viņiem beidzās milti.
-Lieliski. Trijos busa pieturā? -Tieši tā.
Cik labs kucēns.
Kurš ir labs kucēns? Tu.
Esmu saukts dažādos vārdos, Pītersona kungs, bet par labu kucēnu...
pirmoreiz. Cerams, labi pasnaudi.
Ei, Čārlz, kas tajā maisā?
Vegānu čili, preceļu drupačas, puse no grilētas siera sviestmai...
Nevar kucēnu barot ar ēdienu pārpalikumiem.
-Viņam vajag sabalansētu uzturu. -Jā, es zinu.
Labi, mēs nedrīkstam pieļaut kļūdas.
Ja gribam mammu un tēti pārliecināt, lai atstāj mums Liju,
visam jābūt nevainojami.
Ak vai.
-Ak dievs. -Ko tu izdarīji?
Nu fui! Tu joprojām smirdi pēc dūmiem.
Labi. Mums ir pusstunda, līdz mājās pārbrauks mamma.
Es viņu nomazgāšu. Tu te satīri.
Kāpēc es nevaru mazgāt un tu tīrīt?
Čārlz, mums nav laika strīdiem. Mums jādarbojas kā komandai.
Tikai tā varēsim viņu paturēt.
Labi, bet vai viņa būs mans vai tavs suns?
Nē. Viņa būs mūsu suns. Skaidrs?
Labi. Tad kāpēc es nevaru mazgāt un tu tīrīt?
Viņai acīs varētu iekļūt ziepes. Būtu jāskalo ar sālsūdeni,
kura mums nav, jo pēc tēta acu lāzeroperācijas mamma to izmeta.
-Mēs gan varētu pagatavot no divām... -Labi.
-Tu mazgā suni, es satīrīšu šo telpu. -Lieliski. Nāc, Lija.
Mamma piebrauca. Priekštelpa tīra. Kā gāja ar mazgāšanu?
Pārsteidzoši.
-Nevar būt! -Var gan.
Viņa bija klāta ar kvēpiem. Izrādās, viņa ir zelta retrīvers.
Lizij? Čārlz?
Esam te.
Labi. Laiks iepazīstināt mammu ar...
-Zeltīti. -Zeltīti?
Nu, vairs viņa neizskatās pārāk salieta, ne?
Zelta retrīvers Zeltīte?
Man patīk.
Nu, kā pagāja Lijas pirmā diena...
Kas tas?
Mēs bijām satraukti par ieelpotajiem dūmiem.
Suņiem tas var ļoti kaitēt.
Es domāju, viņa to zina.
Te es tiešām kaut ko redzu. Mīlīgu rozā suņa bungādiņu.
Viņas plaušas ir kārtībā. Sirds - nevainojama.
Viņa ir vesela un gatava doties.
Cik esam jums parādā?
Paskatīšos.
No degošām ēkām izglābtu apburošu kucēnu apskate ir bez maksas.
-Paldies. -Paldies.
Paldies. Tik labi par Zeltīti rūpējaties. Viņa ir lieliska.
-Nu viņai vajag tikai daudz PMK. -Jūs domājat MMR?
Nē, PMK. Pacietību, mīlestību, konsistenci.
Zinu, ka mīlestības viņai no jums netrūks,
-bet kucēna apmācība prasa laiku. -Ja jums ir kāds padoms...
Es ļoti atbalstu agrīnu socializēšanos ar citām šķirnēm.
Iepazīstināšanu ar citiem suņiem.
-Suņu saimnieki gan debatē, bet domāju... -Debates.
Nē, es kavēju sacensības. Man ir jāiet.
Ei, apsoli, ka vedīsi viņu pa taisno mājās.
-Jā. Apsolu. -Atā.
Atā.
Būs tev viņa vienam pašam.
Zeltīt, skat!
Sveiki.
Redzēju, ka logā sēž zelta retrīvers,
un es nodomāju, ka viņi varētu socializētenies.
Socializēties? Ar Rufusu? O, nē, nē, nē.
Rufuss grib tikai sēdēt vienatnē un skatīties pa logu.
Kāpēc?
Viņš tāds ir kopš laika, kad pagājšgad aizgāja mans mīļais Henrijs.
Man žēl.
Klau. Es zinu, ka nepazīstat mani un Zeltīti, bet vai drīkstam pamēģināt?
Nu, es domāju, tas viņai un Rufusam nāktu par labu.
Un tad vecāki varbūt ļaus man viņu paturēt.
Nekaitētu, ja viņi tikai satiktos, ne?
Tas varētu kaitēt gan.
Rufuss savā sirmajā vecumā kļuvis ērcīgs,
un tavs kucēns drīzāk kļūs par graužammantiņu, nevis protežē.
Tā, jums jāiet mājās. Un man jāiet atpakaļ pie... Rufus!
Ak nē! Ak nē, nē! Rufus!
-Zeltīt, stāvi! -Rufus, nē! Rufus!
Vecmamm, kas notiek?
Re, kas notiek, Semij.
-Nevar būt. -Var gan.
Jocīgi, ka skolā neesam redzējušies.
Es nepazīstu daudzus bērnus. Mēs ar vecmammu pārvācāmies šurp nesen.
-Tas bija pēc tava vectēva nāves? -Mana vectēva?
Tava vectēva. Henrija.
Nē. Henrijs bija mūsu otrs suns. Viņš bija ļoti vecs.
-Zeltītei tā patīk tas kauls. -Neticami, ka Rufuss ļāva ņemt.
Tie ar riekstu sviestu ir viņa mīļākie. Viņa viņam tiešām patīk.
Domāju, viņai viņš arī patīk.
Vai Rufuss prot trikus?
Dažus. Ei, Rufus. Uzsit ar ķepu!
Forši. Domā, varēsi iemācīt Zeltītei?
Nezinu. Bet varam mēģināt.
Nu, kā gāja debatēs?
Tava māsa bija lieliska. Domāju, tev būtu paticis.
-Kur tu biji? -Tas ir garš stāsts, bet...
-Labrīt. -Pamatīgi nogulēji.
Labrīt.
Traka nakts depo.
Prasīja mūžību sakaut leitnantu Flekmenu Mega Cart Racer.
Apsveicu. Zinu, kā tu centies izkopt driftēšanu bremzējot.
Kas jauns par kucēnu?
Starp citu, man ir gan labas, gan sliktas ziņas.
Vispirms sliktās, lūdzu.
Neviens nav jautājis pēc viņas, tāpēc šķiet, ka tev bija taisnība.
Zeltīte varētu būt pamesta.
-Tad kādas ir labās ziņas? -Kāds jaunlaulāto pāris redzēja lapiņu,
un viņi ir ieinteresēti pieņemt Zeltīti.
-Viņi atbrauks vīkendā iepazīties. -Tu teici - labas ziņas.
Tās ir visu laiku sliktākās ziņas!
-Mīļais, mēs teicām - dažas dienas. -Nē, tu teici - dažas dienas.
Lūdzu. Zeltīte ir tik labs kucēns. Un gudra. Skatieties.
Paga, ko tu dari?
Čārlz, es teicu, lai nelaid uz jaunā paklāja.
Es iemācīju viņai triku. Uzticies man!
Labi, Zeltīt. Uzsit ar ķepu!
Nu taču, tu proti. Uzsit ar ķepu!
Zeltīt, nē!
Nāc, mazā! Ei! Ejam laukā.
Čārlz, satiksimies virtuvē.
Un paņemiet abi savas krājkasītes.
Lielisks triks, Čārlz. Paldies, ka izpostīji mūsu cerību.
Tā ka jā, es pilnīgi to sačakarēju.
Lizija ar mani nerunā...
kas, šķiet, nemaz nav slikti, bet tomēr...
Paga, nē. Lūdzu, ņem šo!
Tev nekad nevajadzēs citu salmiņu.
Zini, cik koku tas izglābj? Un bruņurupuču.
Varu derēt, nu vecāki neļautu ņemt pat bruņurupuci.
Tas ir labi. Bruņurupuči savā dabiskajā vidē ir laimīgāki,
un viņi var nodzīvot vairāk nekā 100 gadu.
Nu, kurš gan par viņu tad rūpētos?
Es tik tā.
Man būs jāgaida, kad izaugšu, lai dabūtu kucēnu.
Nu, ja gribi, atved Zeltīti uz manu māju, varbūt varam iemācīt vairāk triku.
Varbūt tavi vecāki pārdomās,
-pirms pie viņas ierodas tie cilvēki. -Es nezinu.
Lūdzu. Rufuss ir bēdīgs. Visu dienu tikai raugās pa logu.
Bet viņam patika spēlēties ar Zeltīti.
Un man arī. Viņa man ļoti atgādina Henriju.
Kāpēc ne? Ļaunākais, kas var notikt - viņa uzčurās uz tavas vecmammas paklāja.
-Uzsitiens ar ķepu? -Jā.
-Tas esmu es. -Tāpēc es tās aizslēdzu.
Lūdzu, Lizij. Zinu, ka sačakarēju. Bet šķiet, ka zinu, kā varu labot.
Bet bez tevis to nevaru. Mēs esam komanda, vai ne?
Labi, Rufus. Sēdi!
Nu re. Tava kārta.
-Ei, Zeltīt. Piecelies un apsēdies. -Augšā!
Lai apsēstos, ir jāpieceļas. Augšā, un tad apsēdies.
Viņai ļoti garšo tie kauli ar zemesriekstu sviestu.
Ei, Čārlz.
Klau, es jūtos slikti, ka tā sadusmojos uz tevi. Tu nebiji to pelnījis.
Proti, bieži tu esi pelnījis, bet... ne šoreiz.
Viss kārtībā. Tu domāji, ka mēs zaudēsim Zeltīti.
-Es arī būtu dusmīgs. -Ne tikai tas.
Šķiet, dažreiz man patīk būt noteicējai.
Dažreiz?
Nu vienalga. Kā komandas daļa es zinu, ka nevaru noteikt visu.
Tev šo vienu reizi tiek piedots.
Paldies.
Labi. Ir trīs dienas Zeltītes apmācībai, pirms ieradīsies tie cilvēki.
Un, kad mamma un tētis redzēs, cik tu esi burvīga,
tu varēsi dzīvot pie mums mūžīgi.
Ejam!
Ejam. Ejam.
Lūk, arī viņi.
Un tā ir Zeltīte.
Tu esi tik mīlīga.
Bērni, tas ir Lu pāris.
Es domāju, ka viņi būs sestdien.
Mēs ik dienu skatāmies uz Zeltītes foto. Nespējām sagaidīt.
-Drīkstam paglaudīt? -Jā.
Tikai šobrīd viņa... viņa ir izslāpusi.
-Jā, izslāpusi. -Jā. Ziniet, dzert ir svarīgi.
Labi. Daži jautājumi.
Vai jūsu pagalms ir iežogots?
Jā. Viens hektārs, viņai būs daudz vietas skriešanai.
Nu tas ir labi, bet viņa nevar visu laiku skraidīt viena.
Svarīgi, ka kāds ir mājās lielu dienas daļu.
-Lizij. -Es strādāju no mājām.
Es gatavoju organiskas maltītes, tu priecāsies, gatavošu Zeltītei ēst pati.
Kucēnu uzturvielu vajadzības ļoti atšķiras no pieaugušiem suņiem.
Domāju, tiksim galā.
Dons trīs gadus nomācījās par vetārstu, bet tad nodibināja savu briļļu uzņēmumu.
Par katrām mūsu pārdotajām brillēm
vienas ziedojam nabadzīgam bērnam no mazattīstības valstīm.
-Pametis koledžu? Nu nezinu. -Lizij, pietiks.
Es atvainojos. Viņi ir ļoti pieķērušies kucēnam.
To pilnīgi var saprast.
Atvainojiet, te būs Zeltīte.
-Vēli man veiksmi! -Zemesriekstu sviests?
Tik mīlīga.
Ei, mamm, varam Zeltīti palaist vaļā no pavadas?
Domāju, Lu būtu jāredz viņa atbrīvotākā brīdī.
-Tu daudz zini par suņiem. -Tā ir.
Labi.
Mīlīga.
Mana soma.
Kā jau kucēns. Labi, Zeltīt. Noliec.
-Zeltīt. -Labi.
Es... Zeltīt.
Ak dievs.
Zeltīt, tev nudien ir arī mežonīgā puse.
Tas ieies vēsturē.
21. gadsimta kucēna nerātnība ar zemesriekstu sviestu.
Domāju, Lu neņems kucēnu vēl ilgu laiku.
Zini, es ceru, ka tu kļūdies.
Viņi būtu lieliska ģimene, tikai pareizajam sunim.
Ja vien tā nav Zeltīte. Viņa ir mūsējā.
-Nu, tas gan bija kaut kas. -Jā.
Tik interesanti, kā suņi izturas kopā ar cilvēkiem, kuri viņiem nepatīk.
Un re, kā viņa izturas kopā ar cilvēkiem, kuri viņai patīk.
Jūs taču nedusmojaties uz viņu?
Protams, ne. Tā nav Zeltītes vaina.
Mēs nezinājām, cik rūpju viņa prasīs.
Ko tu gribi teikt? Un kāpēc tev ir Zeltītes pavada?
Mēs ar tēti tepat Midltonā atradām brīnišķīgu dzīvnieku patversmi.
Viņi labāk pratīs tikt galā ar tik enerģisku kucēnu kā Zeltīte.
Viņai tā būs vislabāk.
-Es viņu rīt aizvedīšu. -Tēt, tu nedrīksti!
Mīļā, šajās debatēs tu neuzvarēsi.
Jūs abi varat no rīta atvadīties, labi?
Ejam, mīļā!
Ejam.
Es sačakarēju... atkal.
Ei.
Arī nevarēji sagaidīt rītu?
Tu zini, kā es nevaru pagulēt, kad tētis dzēš ugunsgrēku.
Jā.
Nu, Zeltītei arī ir mamma un tētis.
Varbūt arī brāļi un māsas.
Kā tev šķiet - viņa prāto, vai viņi atgriezīsies?
Es nezinu.
Tagad viņai esam tikai mēs. Un mēs viņu atdodam prom.
Tas nav godīgi.
Nu, zini, Čārlz, tajā patversmē daudzi cilvēki redzēs Zeltīti.
Viņi iemīlēsies viņā, gribēs ņemt uz mājām
un padarīt par daļu savas ģimenes.
Tu tiešām tā domā?
-Jā. -Ceru, ka tev taisnība.
Zini, ja tici, ka notiks kas labs, dažreiz arī notiek.
Tāpēc es varu gulēt, kad tētis ir prom. Vienmēr zinu, ka pārnāks sveiks.
Ei.
Labrīt. Dons Lu man atstājis dīvainu balss ziņu.
Ka varot no biksēm uztaisīt sviestmaizi.
Un tad mēs atradām šo.
Tāds bija plāns: katru dienu šonedēļ trenēt Zeltīti ar Rufusu,
lai jūs redzētu, cik viņa lieliska, un ļautu mums viņu paturēt.
Bet Lu ieradās par agru un visu sabojāja.
Ziniet, ja tā padomā, tā ir viņu vaina.
-Jā. -Tā ka jā.
-Beidzāt? -Vēl kaut kas.
Mēs ar Čārlzu piekrītam, ka uz pusi samazināt kabatas naudu,
līdz būs atmaksāts Lu par viņas dārgās somas sapluinīšanu.
Un viņa biksēm.
Jā.
-Nu esam beiguši. -Labi.
Es jums pastāstīšu, ko nozīmē būt labiem vecākiem.
Labi. Nu tā.
Klausieties. Lai cik ļoti censtos, tiek pieļautas kļūdas, daudzas.
Bet galu galā ne tas ir svarīgi.
Jo labam vecākam vissvarīgāk ir darīt to, kas ir vislabākais bērniem.
Tātad tu gribi teikt, ka zini, kas mums ir labākais,
un tā ir Zeltītes atdošana?
Un, pat ja mēs pilnīgi nepiekrītam,
tam nav nozīmes, jo jūs esat labi vecāki?
Jūs abi salaidāt dēlī. Skaidrs?
Kā jau tētis teica, visi labi vecāki pieļauj kļūdas.
Paga, mēs esam labi vecāki?
Kad jūs bijāt mazi,
bija briesmīgs negaiss, un jūs nevarējāt aizmigt.
Gribat zināt, ko mēs ar tēti darījām?
Mēs uzbūvējām telti no segām un palikām visu nakti ar jums.
Līdzinājās tai, ko uzbūvējāt Zeltītei. Šķiet, izmantojām tās pašas segas.
Un, kad mēs to redzējām, sapratām, ka jūs esat gatavi paši savam kucēnam.
-Tiešām? -Ko?
Un mums pat nebija vienam uz otru jāpaskatās.
-Jā! -Ak vai...
Bet tikai kad piezvanīsiet Lu un atvainosieties.
Un apsolīsiet nelaist uz paklāja, līdz nopirksim suņu durtiņas.
-Labi. Apsolām. -Jā! Labi.
Ejam!
-Zeltīt! Zeltīt! Zeltīt! -Zeltīt! Zeltīt, zini ko? Zeltīt.
Zeltīt? Kur viņa ir?
-Zeltīt? -Zeltīt?
Nāc. Viss ir labi, sunīt.
-Čārlz? -Ko?
Šķiet, Zeltīte uztaisījusi pati savas suņu durtiņas.
-Zeltīt! -Zeltīt!
-Zeltīt! Kur viņa ir?
Domā, viņa saprata, ka viņu vedīs uz patversmi?
Viņa ir gudra, bet ne tik ļoti. Varbūt gribēja paspēlēties?
Nav loģiski. Kāpēc lai viņa bēgtu prom?
-Viņa var spēlēties ar mums. -Es nezinu, Čārlz.
Es zinu, kur viņa ir. Seko man!
Skat, kā spēlējas. Kā labākie draugi.
-Tā viņš spēlējās ar Henriju. -Jā.
Noteikti priecājaties, ka vecāki atļāva Zeltīti paturēt.
-Jā. Jā. -Kas par vainu?
Nekas. Viņa izskatās ļoti laimīga, kad spēlējas ar Rufusu.
Jā. Ļoti laimīga.
Mēs ar māsu nupat apspriedāmies,
un mēs prātojam, vai jūs pieņemtu Zeltīti.
Ko?
Klau, mēs mīlam Zeltīti.
Bet svarīgāk ir, kas ir vislabākais viņai.
Un Rufusam.
Un jums, un tev, Semij.
Tiešām? Esat pārliecināti?
Jā.
Esam pārliecināti.
Vecmamm, varam? Lūdzu!
Ar vienu noteikumu.
Jums abiem jākļūst par Zeltītes krustvecākiem.
-Lai iet. -Lai iet.
Šķiet, esam vienojušies.
Ei, Rufus, nāc. Brīnišķīgas ziņas.
Zeltīt, nāc.
Zeltīt.
Neuztraucieties. Mans draugs Semijs ir lielisks suņu treneris.
Es nemaz neuztraucos. Domāju, viņi būs labākie draugi.
Nu, ja jūs prātojat, ko Čārlzs pirmīt grasījās teikt,
kad es viņu pārtraucu, te būs.
Ziniet, viņš ir diezgan gudrs priekš trešklasnieka.
Proti, viņš ir mans brālis.
Domāju, ir daudz dažādu veidu varoņu,
bet viņus visus vieno tas, ka viņi palīdz citiem.
Un tiem citiem nav jābūt cilvēkiem. Tie var būt arī suņi.
Suņi ir satriecoši. Viņi mums nodrošina kompāniju, mīlestību.
Un dažreiz palīdz iegūt jaunus draugus.
Bet viņiem vajag, lai rūpējamies par viņiem un esam viņu varoņi.
Beigas.
"Zeltīte"
PAMATĀ ELENAS MAILSAS GRĀMATU SĒRIJA THE PUPPY PLACE
Tulkojusi Laura Hansone