Faktas: žodyne didvyris apibūdinamas kaip žmogus, žavintis savo drąsa,
įspūdingais pasiekimais ar kilnumu.
Jei paklaustumėt kokių trečiokų…
Ką jums reiškia „didvyris“?
Tas, kas gali skristi.
Kas kovoja už teisybę.
Turi superklausą ir superregą.
Išgelbėja visus mėtydamas mašinas ir panašiai.
Manau, yra įvairių tipų didvyrių.
- Bet… - Žinau.
Negražu jį pertraukti. Nieko tokio.
Tai mano broliukas Čarlzas.
Bet paklauskit tų pačių vaikų, kas yra jų didvyris…
- Mano mama. - Be abejo, mano mama.
- Mano tėtis. - Bili Ailiš.
Juokinga,
nes mano draugų tėvai nemoka skraidyti ar mėtyti mašinų.
Nesu tikra dėl Bili Ailiš, bet vargu.
NAKTINIS GAISRAS SUTRAMDYTAS
Įtemptos situacijos metu žmonės evakuoti iš gretimų pastatų.
Bet greitai sureagavusių
bebaimių Midltono ugniagesių dėka,
- atrodo, kad… - Tikiuosi, tėtis saugus.
Bet jam praverstų dušas.
- Tėti! - Sveiki.
- O daugiau viskas gerai. - Bijojai?
Dar ir kaip. Jei būčiau nuvykęs vos vėliau,
būčiau pražiopsojęs paskutinius sausainius.
- Džiugu, kad tu sveikas. - Jie pamiegojo?
Lizė - aštuonias valandas. Čarlzas - nelabai.
- Jam neramu dėl tavęs. - Išgelbėjai kieno nors gyvybę?
Tiesą sakant, taip.
Mergytė buvo įstrigusi besislėpdama kampe.
Norit susipažint?
Šuniukas!
Prašau, galim pasilikt ją?
- Galėtų būti gimtadienio dovana man. - Nesąžininga.
- Ji turėtų būti mano šuo. Aš vyresnė. - Ir?
Ir aš daugiau išmanau apie šunis nei tu.
- Užteks. - Žinai apie šunis daugiau už visus.
- Na ir kas? Mama, pasakyk jai. - Tėti, nagi.
Gerai. Klausykit. Mes su tėčiu pasitarėm
ir manom - nesam pasiruošę šuniukui.
- Ką? - Ką? Kada pasitarėte?
Ką tik. Pažvelgėme vienas į kitą šitaip.
Koks čia pasitarimas?
Toks pat, kai pasižiūriu į tave taip, o tu supranti, ką sakau.
- Negalim jos pasilikt. - Gaisrinėje spausdiname skrajutes
ir siunčiame e. laiškus - ieškome šeimininko.
Žinai, jei per septynias dienas nerandi šeimininko,
yra 90 % tikimybė, kad augintinis apleistas?
Tai, kol ieškote šeimininko, kur ji dėsis?
Turiu gerą nuojautą dėl šio pasitarimo.
Aš irgi.
Na, tik kelios dienos. Kiek ji gali pridirbt prieškambaryje?
- Jėga! - Jėga! Ačiū.
Gi sakiau.
Sugalvojau puikų vardą. Pelenė.
Nes tėtis rado ją tarp pelenų.
Arba galim vadint Fenikse, nes ji pakilo iš pelenų.
Skaitau knygą apie mitines būtybes.
Bet Pelenė man irgi patinka.
Man reikia užbaigti darbus, tad jūs už ją atsakingi.
Šerkit, valykit, neleiskit pridirbti.
Bus padaryta, mama.
Ir neleiskim jos ant naujo kilimo. Jūsų tėčiui atleidžiu tik šį kartą.
Tai pirma Pelenės diena naujoje vietoje,
manau, būtų geriausia man ir Čarlzui neiti į mokyklą
- ir pabūti su ja. - Aha, puiki mintis.
Galime?
Ką?
ŠUNIUKO PRIEŽIŪRA LIZĖ: VANDENS IR ĖDALO DUBENYS
ČARLZAS: PARENGTI NAMUS ŠUNIUKUI
- Debatų klubas? - Pridaviau baigiamąjį žodį.
- Kulinarijos pamoka? - Pasibaigė miltai.
- Puiku. Stotelėje 15 val.? - Taip.
Geras šuniukas.
Kas čia geras šuniukas? Tu.
Visaip esu pavadintas, ponaiti Pitersonai, bet „gerą šuniuką“…
pirmąkart girdžiu. Tikiuos, saldžiai nusnūdai.
Ei, Čarlzai, kas maiše?
Veganiškas troškinys, riestainiukai, pusė kepto sūrio sumuš…
Negalima šuniuko šert atliekomis.
- Reikalinga subalansuota mityba. - Taip, žinau.
Gerai, negalime suklysti.
Jei norim įtikint mamą ir tėtį leisti auginti Pelenę,
viskas turi būti tobula.
O vargeli.
- O Dieve. - Ką tu pridarei?
Fu! Vis dar dvoki dūmais.
Gerai. Turim pusvalandį, iki grįš mama.
Aš ją išmaudysiu. Tu tvarkyk kambarį.
Kodėl aš negaliu maudyt, o tu tvarkytis?
Čarlzai, nėra laiko ginčytis. Turim dirbti kaip komanda.
Tik taip galėsim ją pasilikti.
Gerai, bet kurio šuo ji bus?
Nei vieno. Bus abiejų. Gerai?
Gerai. Tai kodėl negalim keistis darbais?
Privarysi jai į akis muilo. Tada reikės skalauti tirpalu,
kurį mama išmetė po tėčio LASIK procedūros.
- Nors galėtume jį padaryt iš… - Gerai.
- Maudyk šunį, aš tvarkysiuos. - Nuostabu. Eime, Pelene.
Mama grįžo. Kambary tvarka. Kaip Pelenės maudynės?
Stebinančios.
- Negali būti! - Dar ir kaip gali.
Ji buvo suodina. Pasirodo, ji auksaspalvė retriverė.
Lize? Čarlzai?
Mes čia.
Gerai. Supažindinkim mamą su…
- Aukse. - Aukse?
Ji nebeatrodo kaip Pelenė, tiesa?
Auksaspalvė retriverė Auksė?
Man patinka.
Taigi kaip pirmoji Pelenės diena…
Kas čia?
Nerimavome, kad apsinuodijo dūmais.
Šunims tai labai negerai.
Manau, ji tai žino.
Tikrai kažką čia matau. Mielą rausvą šuniuko ausų būgnelį.
Plaučiai švarūs. Širdies ritmas puikus. Ji sveika ir gali eiti.
Tai kiek mes skolingi?
Pažiūrėkime.
Apžiūra gražiems šuniukams, išgelbėtiems iš degančio pastato - nemokama.
- Ačiū. - Ačiū jums.
Ačiū judviem, kad taip rūpinatės Aukse. Ji sveikutė.
- Dabar jai reikia KMN. - Ne švelnios meilės ir globos?
Ne. KMN. Kantrybės, meilės ir nuoseklumo.
Žinau, kad meilės iš judviejų netrūks,
- bet šuns dresūra užtrunka. - Jei turite patarimų…
Na, aš labai palaikau tarprūšinį socializavimą.
Supažindinimą su kitais šunimis.
Augintinių bendruomenėje vyksta debatai,
- bet aš manau, jie… - Debatai.
Ne, aš vėluoju į debatus. Turiu bėgti.
Prašau, pažadėk, kad vesi ją tiesiai namo.
- Aha. Pažadu. - Iki.
Iki.
Ji liko tik tau.
Aukse, žiūrėk.
Sveiki.
Pastebėjau prie lango auksaspalvį retriverį,
pamaniau, kad jiedu galėtų socialintis.
Socializuotis? Su Rufusu? Oi, ne.
Rufusas tenori sėdėti vienas ir spoksoti pro tą langą.
Kodėl?
Jis toks nuo tada, kai pernai netekau savo brangiojo Henrio.
Užjaučiu.
Suprantu, nepažįstat nei manęs, nei Auksės, bet ar negalėtume pabandyti?
Manau, būtų į naudą ir jai, ir Rufusui.
Gal tėvai leistų ją pasilikti.
Juk nieko blogo, jei jie tik susitiks?
Galėtų būti blogai.
Rufusas sendamas tapo kiek irzlus,
tavo šuniukas greičiau jau taps kramtuku nei protežė.
Tau laikas namo, o man metas grįžti prie… Rufusai!
O ne! Rufusai!
- Aukse, stok! - Rufusai, ne! Rufusai!
Močiute, kas darosi?
Štai kas darosi, Semi.
- Negali būti. - Dar ir kaip gali.
Keista, mokykloje niekad nesusitikom.
Mažai ką pažįstu. Su močiute atsikraustėm prieš kelis mėnesius.
- Po tavo senelio mirties? - Mano senelis?
Tavo senelis. Henris.
Ne. Henris buvo kitas mūsų šuo. Jis buvo labai senas.
- Auksei labai patinka kaulas. - Neįtikėtina, kad Rufusas jį atidavė.
Riešutų sviesto - jo mėgstamiausi. Turbūt ji jam patinka.
Manau, jai jis irgi.
Rufusas moka kokių triukų?
Kelis. Ei, Rufusai. Duok žaibą.
Geras. Galėtum pamokyti Auksę?
Nežinau. Bet galim pabandyti.
Na, kaip debatai?
Ji šauniai pasirodė. Tau būtų patikę.
- Kur buvai? - Daug pasakoti, bet…
- Sveikučiai. - Vėlai keliesi.
Labas rytas.
Sunki naktis gaisrinėje.
Pagaliau įveikiau ltn. Flekmaną per „Mega Cart Racer“.
Sveikinu. Žinau, kaip atkakliai tobulinai šonaslydį.
Yra naujienų dėl šuns?
Tiesą sakant, turiu gerą ir blogą žinią.
Prašau, pirma blogą.
Niekas jos nepasigedo, tad, atrodo, buvai teisi.
Auksė turbūt palikta.
- O geroji žinia? - Jaunavedžių pora pamatė skrajutę
ir jie norėtų priglobti Auksę.
- Savaitgalį atvyks jos pamatyti. - Sakei, gera žinia.
Čia pati blogiausia!
- Mielasis, sutarėme kelioms dienoms. - Ne, tai jūs taip nutarėte.
Nagi. Auksė tokia gera. Ir protinga. Žiūrėkit.
Palauk, ką tu darai?
Čarlzai, sakiau neleisti jos ant kilimo.
Išmokiau ją triuko. Pasitikėkit manimi.
Gerai, Aukse. Duok žaibą.
Na, gi moki. Žaibą.
Aukse, ne!
Nagi, mažute. Ei. Eime lauk.
Čarlzai, ateik į virtuvę.
Ir atnešk abiejų kiaules-taupykles.
Puikus triukas. Ačiū, kad sumovei visus mūsų šansus.
Tai taip. Visiškai susimoviau.
Lizė su manimi nebekalba…
gal tai nėra taip blogai, bet vis tiek.
Palauk, ne. Še, naudok šitą.
Kitų šiaudelių tau nebereikės.
Žinai, kiek medžių taip išsaugai? Ir vėžlių?
Turbūt tėvai man net vėžlio neleis augint.
Tai gerai. Vėžliai daug laimingesni laisvėje
ir gali gyventi virš šimto metų.
Kas tuomet jais pasirūpins?
Aš tik sakau.
Teks laukt, kol suaugsiu, kad galėčiau turėti šuniuką.
Na,
jei atvestum Auksę į mano namus, pamokytume ją daugiau triukų.
Gal tada tavo tėvai persigalvos,
- prieš tiems žmonėms atvykstant. - Nežinau.
Prašau. Rufusas liūdnas. Jis leidžia dienas spoksodamas pro langą.
Bet jam patiko žaisti su Aukse.
Man taip pat. Ji labai primena Henrį.
Kodėl ne? Blogiausiu atveju ji prišlapins ant tavo močiutės kilimo.
- Žaibą? - Aha.
- Čia aš. - Todėl ir užsirakinau.
Nagi, Lize. Suprantu, prisidirbau. Bet žinau, kaip viską sutvarkyti.
Bet be tavęs negaliu. Mes juk komanda, ar ne?
Gerai, Rufusai. Sėsk.
Štai taip. Jūsų eilė.
- Aukse. Stokis ir sėsk. - Stokis.
Kad atsisėstum, turi atsistot. Stokis ir sėsk.
Ji labai mėgsta riešutų sviesto kaulus.
Ei, Čarlzai.
Nekaip jaučiuos, kad taip pykau. Tu to nenusipelnei.
Tai yra, daugeliu atvejų nusipelnai, bet… ne šįkart.
Nieko tokio. Manei, kad neteksime Auksės.
- Aš irgi būčiau pykęs. - Ne tik tai.
Manau, kartais noriu viską kontroliuoti.
Kartais?
Žodžiu. Žinau, negaliu visko kontroliuoti, būdama komandoje.
Šį kartą atleidžiu.
Dėkui.
Gerai. Turime tris dienas dresavimui, iki kol atvyks tie žmonės.
Kai tėvai pamatys, kokia tu nuostabi,
galėsi amžinai gyvent su mumis.
Nagi.
Nagi. Einam.
Štai ir jie.
O čia turbūt Auksė.
Kokia tu miela.
- Vaikai, susipažinkite su ponais Lu. - Maniau, jie atvyks tik šeštadienį.
Kasdien spoksojom į Auksės nuotrauką. Nebegalėjom laukt.
- Galime paglostyti? - Aha.
Tik dabar ji ištroškusi.
- Aha, ištroškusi. - Aha. Žinote, vanduo - svarbu.
Gerai. Keli klausimėliai.
Jūsų kiemas aptvertas?
Taip. Apie hektarą. Daug vietos palakstyti.
Neblogai, bet ji negali visada lakstyti viena.
Kas nors turi didžiąją dienos dalį būti namuose.
- Lize. - Aš dirbu iš namų.
Aš ekologiška virėja. Nudžiugsite, kad ketinu pati gaminti maistą Auksei.
Šuniukų mitybos poreikiai skiriasi nuo suaugusių šunų.
Manau, mes pasiruošę.
Donas trečiame veterinarijos kurse
nusprendė įkurti savo akinių kompaniją.
Už kiekvieną nupirktą porą
paaukojame akinius vaikui neišsivysčiusioje šalyje.
- Tai nebaigė mokslų? Nežinau. - Lize, gana.
Atsiprašau. Jie labai prisirišo prie šuniuko.
Tai visiškai suprantama.
Atsiprašau, štai Auksė.
- Palinkėk sėkmės. - Riešutų sviestas?
Meilutė.
Mama, gal galime paleisti Auksę?
Manau, ponams Lu geriau pamatyti ją atsipalaidavusią.
- Daug išmanai apie šunis. - Tikrai taip.
Gerai.
Meilutė.
Mano rankinė.
Tokie tie šuniukai. Gerai, Aukse. Paleisk.
- Aukse. - Gerai.
Aukse.
Dieve.
Aukse, tu tikrai kaip laukinė.
Šito niekas nepamirš.
Didysis 21 a. riešutų sviesto pokštas.
Manau, ponai Lu dar ilgai nenorės šuns.
Žinai, tikiuos, klysti.
Jie puiki šeima, tik tinkamam šuniui.
Bet ne Auksei. Ji mūsų.
- Na, čia tai buvo. - Tikrai.
Įdomu, kaip elgiasi šunys šalia nemėgstamų žmonių.
Ir pažiūrėkit, kaip ji elgiasi šalia tų, kuriuos mėgsta.
Juk nepykstate ant jos?
Žinoma, ne. Tai ne Auksės kaltė.
Nė nežinojome, kokia ji reikli.
Kaip suprasti? Ir kodėl turite jos pavadėlį?
Radome puikią gyvūnų prieglaudą Midltone.
Jie geriau mokės susitvarkyti su tokiu energingu šuniuku.
Jai tai geriausia išeitis.
- Rytoj ją nuvešiu. - Tėti, negali!
Brangioji, šitų debatų tu nelaimėsi.
Atsisveikinsite ryte, gerai?
Eime, brangute.
Eime.
Susimoviau… vėl.
Sveikas.
Irgi negalėjai sulaukt ryto?
Žinai, kaip negaliu užmigt, kai tėtis gesina gaisrą?
Taip?
Auksė taip pat turi mamą ir tėtį.
Turbūt ir brolių, sesių.
Kaip manai, ji galvoja, ar jie grįš?
Nežinau.
Mes - viskas, ką ji turi. O dabar ją atiduodame.
Tai neteisinga.
Na, žinai, Čarlzai, daug žmonių pamatys Auksę prieglaudoje.
Jie pamils ją, norės parsivesti namo
ir priimti į savo šeimą.
Tikrai taip manai?
- Taip. - Tikiuos, tu teisi.
Žinai, kartais, jei tiki, geri dalykai išties nutinka.
Todėl aš galiu miegoti, kai tėtis dirba. Žinau, kad jis saugiai sugrįš.
Labas.
Labas rytas. Gavau keistą balso pranešimą nuo Dono Lu.
Kažką apie tai, kaip iš kelnių galėtų sutepti sumuštinį.
O dar radome šitai.
Toks buvo planas: dresuoti Auksę kartu su Rufusu,
kad parodytume, kokia ji šauni, ir jūs leistumėt jai likt.
Bet anksčiau atvykę Lu viską sugadino.
Žinote, kai pagalvoji, jie dėl visko kalti.
- Aha. - Tai taip.
- Jau baigėte? - Dar kai kas.
Mudu sutinkam, kad sumažintumėte mūsų kišenpinigius 50 %
tiek laiko, kiek prireiks, kad sumokėtume Lu už brangiąją rankinę.
Ir jo kelnes.
Taip.
- Dabar baigėme. - Gerai.
Pasakysiu kai ką apie tėvystę.
Gerai.
Klausykit. Kad ir kaip stengsitės, klaidų neišvengsite - daug klaidų.
Galų gale, ne tai svarbiausia.
Nes geriems tėvams svarbiausia daryti tai,
kas geriausia jų vaikams.
Tai norit pasakyt, kad žinote, kas mums geriausia,
o tai yra atiduoti Auksę.
Ir nors mes visiškai nepritariame,
tai nesvarbu, nes jūs geri tėvai?
Judu susimovėte. Aišku?
Kaip tėtis sakė, visi geri tėvai klysta.
Pala, mes tie geri tėvai?
Kai buvot maži,
kilo baisi audra, jūs negalėjote užmigti.
Žinot, ką darėme? Pastatėm iš paklodžių palapinę ir buvom su jumis visą naktį.
Buvo panaši į jūsiškę, pastatytą Auksei. Manau, naudojom tas pačias paklodes.
Ją pamatę, supratome, kad esate pasiruošę turėti savo šuniuką.
- Tikrai? - Ką?
Nereikėjo nė pažvelgt į vienas kitą.
- Jėga! - O vargeli…
Bet tik, jei paskambinsit ir atsiprašysit Lu.
Ir neleisit jos ant kilimo, kol nenupirksim šuns durelių.
- Gerai. - Taip!
Einam.
- Aukse! - Aukse! Žinai ką? Aukse.
Aukse? Kur ji?
- Aukse? - Aukse?
Ei. Viskas gerai, mažute.
- Čarlzai? - Ką?
Manau, Auksė pati pasidarė sau dureles.
- Aukse! - Aukse!
- Aukse! Kur ji?
Manai, ji žinojo apie prieglaudą?
Ji protinga, bet ne tiek. Gal ji tik norėjo pažaisti?
Nelogiška. Kam jai pabėgti?
- Gali žaist su mumis. - Nežinau, Čarlzai.
Žinau, kur ji. Paskui mane.
Žiūrėkit, kaip žaidžia. Kaip geriausi draugai.
- Taip jis žaisdavo su Henriu. - Žinau.
Turbūt džiaugiatės, kad tėvai leido pasilikti ją.
- Taip. - Kas negerai?
Nieko. Tiesiog ji atrodo labai laiminga žaisdama su Rufusu.
Taip. Labai laiminga.
Ką tik su sese pasitarėme
ir norim paklausti, ar nenorėtum priglausti Auksės?
Ką?
Mes mylime Auksę.
Bet svarbiausia tai, kas geriausia jai.
Ir Rufusui.
Ir jums, ir tau, Semi.
Tikrai? Jūs įsitikinę?
Taip.
Įsitikinę.
Močiute, galime? Prašau?
Tik su viena sąlyga.
Judu turite sutikti būti Auksės krikštatėviais.
- Sutarta. - Sutarta.
Manau, sutarėme.
Rufusai, ateik. Turim puikių žinių.
Aukse, eikš.
Aukse.
Nesijaudinkit. Mano draugas Semis - puikus dresuotojas.
Aš visai rami. Manau, jie bus geriausi draugai.
Jei galvojote, ką Čarlzas pasakė,
kai jį pertraukiau, tai štai.
Žinot, kaip trečiokas, jis visai protingas.
Jis juk mano brolis.
Manau, yra įvairių tipų didvyrių,
bet juos visus vienija pagalba kitiems.
Tie „kiti“ neprivalo būti žmonės. Jie gali būti ir šunys.
Šunys nuostabūs. Jie palaiko mums draugiją ir myli mus.
Ir kartais padeda rasti naujų draugų. Bet šunims reikia,
kad jais rūpintumės ir būtume jų didvyriais.
Tai tiek.
„Auksė“
PAGAL ELENOS MAILS MOKOMŲJŲ KNYGŲ SERIJĄ
„THE PUPPY PLACE“
Išvertė Kristina Čeidaitė