1. NODAĻA
"Kurā Vilkuzēns atrod piedzīvojumu"
Piedzīvojumā ar Vilku ģimeni
Kas zina, ko atklāsim mēs
Krēmiņš, mamma un es
Tā. Vari nodziedāt vēl vienu,jo esam gandrīz klāt.
Nu taču! Internātskolā būs lieliski.
Uztver to kā jaunu piedzīvojumu!
Tas nešķiet pārāk piedzīvojumīgi.
Šķiet gan!
Tu viens pats dodies nezināmajā.
Vai tad nav piedzīvojumīgi?
Savā ziņā laikam ir piedzīvojumīgi.
Jā. Labi, ka esmu sagatavojies.
Raugi!
Ko tieši es raugu?
Tas ir gaismas šķēps. Vakar uztaisīju.
To sauc Ekskalibums.
Bet kam tev tas?
Tu teici, ka pie skolas ir ezers.
Ja tur ir ezers,tajā būs ezera briesmonis.
Varbūt pat dubļuvēdera leviatāns.
Ar piedzīvojumiem es vairāk domāju
iešanu ārā un varbūt sadraudzēšanos.
Domā - man ar leviatānu jāsadraudzējas?
Interesanti.
Labāk atkārtošu briesmoņu slengu.
Dubļuvēdera leviatānam jau nu nevajadzētupateikt ko aplamu. Tici man!
Šoreiz būs labāk. Goda vārds!
Tāpat tu teici pagājušo reizi.
Vai nevaru palikt mājās pie tevis?
Piedod, mīļais! Šādi būs labāk.
Tas ir normāli, ka esi uztraucies,
un tas ir normāli, ka tev bail.
Tā sākas visi labākie piedzīvojumi.
Tev tikai jādod tiem iespēja.
Ļauj tiem tevi iepazīt!
Tev nav visu laiku jāpalieksavā pasaulītē.
Bet man patīk mana pasaule.
Negribu būt iestrēdzis šajā pasaulē.
Tā ir garlaicīga un normāla.Un neviens nemaz negrib mani savā pasaulē.
Ei! Paklausies, ko tev teikšu!
Viņi domā, ka esmu jocīgs, mamm.
Viņi mani apsaukā.Viņi vienmēr mani apsmej.
Mamm, vai tu domā, ka esmu jocīgs?
Jā.
Un es negribētu, lai tu būtu citāds.
Tu esi sapņotājs.
Tieši tādi skaisti savādnieki kā tuvisu maina
un padara šo garlaicīgo pasauli labāku.
Tev tikai jāatrod sava vieta. Tas viss.
Es lepojos ar tevi.
Bet vai tev ies labi - bez manis?
Protams. Arī man ir maska, atceries?
Kas vainas?
Nekas.
Tikai mēs pēc tevis ilgosimies.
VILKA UN DĒLS
Tizla maska.
Izskaties pēc vilka.
Sveiks, jauniņais!Kas tā par jocīgu masku?
Tāpat vien.
-Vai tā ir dārgumu karte?-Nu, jā.
Kāpēc?
Visiem pētniekiem vajag karti.
Ei, paskatieties! Viņš domā, ka ir pirāts.
Viņš domā, ka ir pirāts.
Ei! Laid vaļā! Ko tu dari?
Nu ziniet!
Vai dieniņ!
Oh!
Paskatieties!
Šis galīgi nav piedzīvojumīgi.
Oho!
Sveiks!
No kurienes tu uzradies?
Ei! Vai tev ir vārds?
Kur tu paliki?
Ei!
Neuztraucies, mākonīt! Es tevi izglābšu.
Veiklāk, Asniņ! Mēs nokavēsim.
Viņš ir tik slidens.
-Ja tas veidojums mani saslapinās...-Tam veidojumam ir vārds,
kas, kā tu zini, ir Pūkainis.
Es viņu tā nesaukšu.
Ak vai!
Oho!
Zandra, man liekas -tu šo projektu neuztver nopietni.
Mums Pūkainis bija jāmīl un jāaprūpē.
Tu pats ļāvi viņam aizbēgt.
Pūkainis gribēja tikt augšāun būt pieaudzis mākonis.
Vai ne, manu mīļo Pūkainīt?
Labi. Ejam!
Zandrastante ir liela īgņa, vai ne?
Asniņ, lec portālā!
Liela, liela īgņa.
Asniņ, ja nelēksi tajā...
Liela, liela... Ei!
Īgņa.
Interesantīgāk un interesantīgāk.
Te kāds ir?
-Vai tu mums seko, draugs?-Jā, draugs?
Es tikai...
Ko jūs darāt ar to nabaga mākoni?
Ar Pūkaini? Viņš ir Pūkaiņa draugs.
Nē, Asniņ. Viņš ir cilvēks.
Cilvēks?
Protams, ka cilvēks.Kas vēl es varētu būt?
Un kas šī par vietu?
Nekas. Nekur. Tas ir noslēpums.
Sapnis. Tikai sapnis.
Tu nedrīksti te būt.
Tev jāatgriežas,citādi mums būs nepatikšanas.
Nē, pagaidiet! Es negribu atgriezties.
Es neesmu cilvēks.Esmu tas pats, kas jūs.
Tu esi gariņš.
Jā, viens no tiem.
Vai tu mani redzi?
Jā.
Redzi, viņš nevar būt cilvēks.Cilvēki gariņus neredz, dumiķe.
Gariņš?
Labi. Ja esi gariņš, tad jau zināsi,kur ir Mākoņu laboratorija.
-Protams.-Kur tad tā ir?
Tas ir viegli. Tā ir tieši...
te.
Sakot "te", es, protams, domāju...
te.
Joks!
Patiesībā...
Labi. Pēdējoreiz.
Kas šī par vietu?
Kā tu to domā?Šī ir Visa kā fabrika, dumiķīt.
Kāds gariņš tu vispār esi?
Nu...
Vienkārši lieliski!
Viņš jāaizved uz cilvēku valstību,pirms kāds pamana...
Ko jūs, gariņi, darāt? Slaistāties?
Nekādā gadījumā.
Profesor Lukskrāft!
Un kas ir šis?
Šķiet briesmīgi aizdomīgs.
Viņš ir jaunais.
Dīvains vārds - "Jaunais".
Reiz pazinu "Veco".Liekas, viņš man ir parādā sviestmaizi.
Tas nelietis domāja, ka aizmirsīšu.Nu nē! Es gribu savu sviestmaizi!
Nē, kungs. Viņš ir jaunais skolēns.
Viņu sauc Vilks... zēns.
Vilkuzēns. Viņu sauc Vilkuzēns.
Jaunais skolēns?
Nu, nu.
Skrieniet nu, garucīši,citādi nokavēsiet stundu.
Un, ja uzskrienat virsū Vecajam,
sakiet, lai sāk smērēt,jo es eju pēc savas sviestmaizes.
Pēc sviestmaizes!
Tātad tu tomēr esi gariņš.
Nē, Asniņ! Viņš ir...
Es tikai... Neko.
Tā, cilvēk! Tev jānāk mums līdzi uzlaboratoriju. Bet nepievērs sev uzmanību!
Pēc tam izdomāsim, kā tikt no tevis vaļā.
Atcerieties, skolēni! Šī ir vienano vissvarīgākajām zonām Fabrikā.
Visi pasaules laikapstākļu elementitiek izgatavoti šeit
un tad nosūtīti uz augšu.
Sniegs, saules gaisma, vējš, lietus -tas viss.
Kur viņš palika?
Vai tie ir mākoņi?
Ja runā par mākoņveidīgajiem mākoņiem,kas izskatās pēc mākoņiem,
tad jā - tie patiešām ir mākoņi.
Nāciet visi man līdzi!
Kāpēc tie ir iekšā?
Kā tāds,kas cenšas nepievērst sev uzmanību,
tu runā daudz par daudz.
Visi mākoņisākumā ir mazi, balti un pūkaini,
tāpat kā tie mākonīši,kurus pieskatāt jūs.
Bet pieaugotmākoņi var kļūt ļoti emocionāli.
Mums jāpalīdz tiem būt priecīgiem.
Bet neviens mākonisnav priecīgs visu laiku.
Dažreiz mākoņi saskumstun kļūst par lietus mākoņiem.
Un dažreiz tie sadusmojasun kļūst par negaisa mākoņiem.
Bet šīs emocijaspieder pie vispārējā līdzsvara.
Galu galā, pasaulei lietus mākoņus vajag.
Tā, skolēni! Jums bija uzdotspieskatīt savus mākonīšus
un sagatavot tos izlaišanai augšā.
Paskatīsimies, kā jums veicies.
Tā, Pūkaini! Gatavs?
Nu tu vari doties augšāun tiešām būt mākonis.
Vienkārši esi, kāds esi!Ļauj ar tevi lepoties, ja?
Tie izaug tik ātri!
Skaisti.
O, jā.
Kurp viņi Pūkaini nes?
Varbūt ir īpaša vietasupermīlīgiem mākoņiem?
Tā, visi šie mākoņiir gatavi cilvēku valstībai.
-Malači, garucīši!-Kas ir ar Pūkaini?
Diemžēl šis mākonis ir...
Tas augšā īsti neiederētos.Tas ir pārāk dīvains.
Bet tas ir labi.
Pūkaini?
Saglabājiet mieru! Nāciet visi līdzi!
Vai te ir visi? Ak tu dieniņ!
Tagad nevaram iet prom.Tikko kļuva interesanti, vai ne, Asniņ?
Asniņ?
Varbūt, ja būsim klusi,viņš pamazām nogurs?
Nu nē! Man jāiet tur un viss jānokārto.
Cilvēk, tu paliec te! Es to nokārtošu.
Bet es varu palīdzēt.
Kādas ir tavas spējas?
Viņam tādu nav, Asniņ.Saku tev vēlreiz: viņš nav gariņš.
Nav spēju? Un kā ar šo?
Oho! Vai tas ir vairogs?
Tas nepalīdz! Tu to sadusmo vēl vairāk.
Es liku tev palikt tur!
Man ir ideja, bet ir jātiek tuvāk.
-Tuvāk? Kāpēc?-Man liekas - Pūkainis ir sabēdājies.
Ar mani arī dažreiz tā notiek.
Tu pārvērties par milzīguzibeņojošu mākoņa briesmoni?
It kā. Iekšēji.
Un ko tu mums ieteiktu darīt?
-Asniņ, tās vītenīgās lietiņas.-Kur?
-Nē, es domāju tās tavā...-Šīs lietiņas?
Jā! Vai tu mani varētu pacelt tur augšā?
Lai varu ar viņu parunāt.
Varu pamēģināt.
-Gatavs?-Gatavs.
Pūkaini! Pūkaini, tas esmu es.
Ei, paklausies! Būs labi.
Zinu, ka jūties slikti.Tev liekas, ka neiederies,
tev liekas, ka nevienam nepatīc,un tu īsti nezini, kāpēc.
Un tad tev galvā viss sajūk kopā -kā spageti un salūts.
Man arī kādreiz tā notiek.
Bet zini,kas man vienmēr liek sajusties labāk?
Apskāviens.
Vai mēs to varētu pamēģināt?
Viņš laikam ir lielisks apskāvējs.
Re, ko tas jūsu mākonis ir sastrādājis!
-Kur tas ir?-Mākonis? Vai te bija mākonis?
-Es nekādu mākoni neredzēju.-Ko jūs domājat ar vārdu "mākonis"?
Lukskrāfts grib jūs redzētsavā kabinetā. Tagad.
Ak vai!
Oho!
-Apskāviens?-Ko, lūdzu?
Tu negaisa mākoninomierināji ar apskāvienu?
Jā.
Nu, tas ir izcili!
Tā, runājot par šo cilvēku...
Piedodiet!Mēs viņu tūlīt aizvedīsim atpakaļ.
Pagaidiet! Es negribu atpakaļ.
Es tur augšā neiederos.
Viņi visi domā, ka esmu jocīgs.
Kāda tam nozīme?
Jā, tieši tādi savādnieki kā tu,tādi, kas neiederas,
visu maina un padara šo pasauli labāku.
Tev tikai tur jāatrod sava vieta.
Bet ja nu mana vieta ir te - pie jums?
Cilvēku vieta ir cilvēku valstībā.Jau pats vārds to atklāj.
Bet viņš nav cilvēks. Viņš ir gariņš.
Cilvēki gariņus neredz,bet viņš redz gan mani, gan jūs.
Kā jūs izskaidrosiet to?
Jā, patiešām.
Un viņš kvēlo.
-Ko?-Jā - ko?
Cilvēkiem nevajadzētu kvēlot,bet viņš dažreiz kvēlo. Esmu redzējis.
Ak kvēlo? Tas ir savādi.
Interesanti gan.
Varbūt tevī ir kas vairāk, nekā izskatās.
Tātad varu palikt?
Drīksti palikt.
-Urā!-Vismaz uz kādu laiciņu.
Ko? Kādēļ?
Īsti vēl nezinu,
bet kaut kas viņā ir īpašs.Jūtu, kā kņud mana bārda.
Man vajag laiku, lai padomātu.
Ir viens nosacījums.
Jā. Jebkāds.
Cilvēki par Gariņu valstībunedrīkst zināt,
kur nu vēl uz labu laimiklīst pa tās gaiteņiem.
Ja izplatīsies ziņas,ka te lejā ir cilvēks...
Labāk paturi masku uz sejas, un par šocilvēku padarīšanu nevienam neteiksim,
kamēr nebūšu izdomājis,ko ar tevi iesākt, labi?
Labi.
Mammai tiešām bija taisnība.
Šis ir ļoti piedzīvojumīgi!
Urā!
Tulkojusi Inguna Puķīte