Хлопчик-вовчик та Дивофабрика
РОЗДІЛ 17
«У якому Хлопчик-вовчикіде слідом за снами»
Агов!
Мама?
Я тебе чекала.
Я тебе дуже довго чекала.
Та все добре. Ти прийшов.
Ти не мама. Хто ти?
Друг.
Друг, який скаже тобі правду.
Правду?
Про що?
Хіба ти не хочеш знати,хто ти насправді?
Пухнатику, що ти робиш?
Вовчику!
Куди це він?
Гей, Зандро.
У твою блискучу пику…
Зандро!
Вовчика нема. Думаю, він сновида.
Я ж казав.
І куди він іде?
Треба його розбудити й спитати.
Вовчику! Вовчику!
Вибачте.
Хулігани.
І що тепер?
Це не допомогло.
Все одно дякую, Пухнатику.
А тепер що тепер?
Не знаю. Ти щось придумай.
Може, полоскочемо його?
Придумай щось краще.
Він нізащо не зможе спати,якщо його торкнуться…
лоскотні мацаки.
Де він дівся?
Он він.
Іде в Річкову лабораторію.
О ні!
Ой, біда.
-Стеблику, не відставаймо.-Так!
Що? Ні. Не поспішаймо.
А це весело!
Що це за штука?
Це річковик.
Ними річкові спритинадають форму річкам і струмкам.
А він нас не з'їсть?
Ні, Стеблику. Він їсть мул.
Зандро.
А куди веде та печера?
Не здавайся. Я тебе чекаю.
О ні. О ні. О…
Тримайся, Стеблику.
Тільки не сюди знов.
Стеблику, треба знайти Вовчика,поки та стара…
-Так-так-так.-Ну, прекрасно.
Гляньте, хто тут.
Перепрошую, пані Рачихо.Ви не бачили, де дівся наш друг?
Бачила.
Він навіть не привітався,
поплив собі отуди,наче він тут господар.
То він сновода?
Це вже серйозно.
Які нечеми.
Дякую!
Я сюди приходжу заради тиші й спокою,та варто мені повернути голову…
Уже недалеко.
Хлопчику-вовчику!
Не знаю, де ми, та тут у мене мурашки.
У тебе мурашки?Це в мене мають бути мурашки.
Прекрасно. Тепер у менеще більше мурашок, бо в тебе мурашки!
Ти все ближче.
Скоро ти все дізнаєшся.
Вовчику!
Хлопчику-вовчику!
Професор Люкскрафт.
-Що з ним таке?-Він спить, професоре.
Я це й так бачу.
Доброго ранку.
Давай без добрих ранків, хлопче.Бути тут суворо заборонено!
Що це у вас за ігри?
Вийшла ще та крутанина.
Я прокинувся й побачив,що Вовчик не в ліжку.
А потім…
Це сталося випадково.
Ми… ми просто…
трохи заблукали.
Трохи? Ви заблукали більш ніж трохи.
А тут краще не блукати ні так, ні так.
Чому? Де ми?
Ну… десь.
Але… Десь у неважливому місці.Забороненому, але не важливому.
Професоре, а що там?
Там нічого. Ви зараз повинні спати.
Це правда, професоре. Ми повинні спати.
І принишкнути.
Саме так. І принишкнути.
Не знаєте, як нам повернутисьу свою кімнату?
Щоб ми лягли спати. І принишкли.
Промінець вас проведе.
І щоб не верталися сюди.
Затямили? Це занадто…
неважливо.
-Але…-Давай. Ходімо принишкнемо.
Думаєш, голос вів тебе до тогомоторошного проходу?
Як думаєш, куди він іде?
Не знаю. Але очевидно,що Люкскрафт не хоче, щоб я дізнався.
Він щось приховує. Точно.
Може, та, кому належить цей голос,зможе сказати, що там.
Вовчику, думаю, не варто довірятидивним голосам зі снів.
Так. І якщо Люкскрафт знов побачитьтебе біля того проходу, він не зрадіє.
Ми вже ризикуємо.А якщо він відішле тебе додому?
Може, й так.А якщо мені знов насниться цей сон?
Тобі потрібен новий сон.
Привіт, Онейро. Я тебе не помітив.
Тобі сняться кошмари?
Так. Щось таке.
Треба піти в Лабораторію сніві знайти тобі новий сон.
Слушна думка. Зранку одразу підемо.
А до ранку я вартуватиму,щоб ніхто не ходив уві сні.
А це надовго?
Не надовго.
Та все залежить від того,який він хоче сон.
А можна вибрати? Класно.
Треба нам усім узяти нові сни.
Ні, дякую. Я цілком задоволений сном,який уже маю.
-Сном про листя?-Сном про листя.
-Що за сон про листя?-Тобі сподобається, Вовчику.
Коли сон починається, я – листочок.
Я листочок, я собі вишу.
Та потім як налетить вітер!
І я такий: «О ні! Що мені робити?».
Я міцно тримаюся, і вітер стихає.
Я в безпеці.
І от я знов листочок, вишу собі.Але раптом…
Це кльово.
Але для мене занадто листяно.
Жаль, Бліп не захотів з нами.
Бліп не любить Лабораторію снів.
Каже, що там непередбачувано.
Тобі сподобається, Вовчику.
-Вибачте.-Пропустіть.
-Стережись!-Ой.
-Допоможи.-Давайте на «три».
Раз, два…
Передай, будь ласка. Дякую.
Клас! Що це за штучки?
Це сни.
Вони чекають відправки до людей.
Це ти ще не бачив їх на волі.
На волі?
Ой-ой.
Ой, ні-ні-ні!
-Он він!-О ні!
-Хапай! Допоможіть!-Він тут!
-Усім увага.-Стережись!
Ату його!
Оце-то диво в решеті.
Це хто, Онейрочка?
Вітаю вдома, Оні.
Вітаю вдома?
А тут у нас хто?
Різношерста компанія приятелів?
Ще й, певна річ, спраглих до пригод.
Так. Схоже на експедицію,що от-от вирушить у путь.
Я таких бачила чимало.
Я капітан Амелія Спрінгарт.
Друзі кличуть мене Міллі, а ворогимого імені промовляти не сміють.
Вона мені подобається.
Ну що ж. Прошу всередину.
То чому ти повернулася, Оні?
Ну, Вовчику сняться погані сни.
Може, ти знайдеш йому новий?
Погані сни? Це нікуди не годиться.
Це не зовсім поганий сон.
Але… я пішов за ним і вскочив у халепу.
Не переживай, Вовча.Ми з цим розберемося.
Довір це мені.
А зараз – найголовніше.
Якщо ми вирушаємо в пригоду,
не можна тут відлежувати боки,мов ящірки.
Починаймо експедицію.
Ми тобі миттю знайдемо новий сон,
або не зватися мені Міллі Спрінгарт.
Правда чудово, Вовчику?
Я так давно не була вдома.
Чому Онейра каже, що це її дім?
Ти не знав? Онейра тут виросла.
Сни її практично виховали.
Її виховали сни?
Вовча, до мене!
Усі ці створіння – сни?
Дикі сни.
Правда ж гарні?
Так, гарні.
Ну що, Вовча, який саме сон ти шукаєш?
-Ти мені схожий на пригодника.-Дякую.
-Висоти боїшся?-Ні.
Любиш качок?
Мабуть.
А жовтий колір тобі подобається?
Так.
Здається, ми шукаємо щосьтрошки незвичайне. Так?
Може, вибереш сам?
-Може, цей?-Отой?
Ти й справді пригодник.
А я люблю труднощі.
Гаразд, Вовча. Вирішили.
Цей сон трапляється ближче до межі.
Та щось мені підказує,що ти не проти небезпек. Уперед!
Що це за межа, про яку каже Спрінгарт?
Там небезпечно?
О ні. Не дуже. Безладники зазвичайлишаються на своєму боці.
Безладники?
Край снів лежить на межіміж нашим світом…
і їхнім.
Що ближче ми до безладників,то непевнішим усе стає.
Там може бути важкувато орієнтуватися.
Але саме там трапляютьсянайцікавіші сни.
А що діється по той бік межі?
Якщо сни перетинають межу,то стають кошмарами.
Кошмарами?
О так. Кошмарів ловлять безладники.Як ми ловимо сни.
Тримайтеся разом. Наближаємося до межі.
Ну чого ти, Вовчику,не вибрав приємний, покірний сон?
Гей. Гей! Там хтось…
Я тебе чекала.
Ви це чули?
Спокійно, Вовча.
Коли заходиш так далеко,все стає ще більш непередбачуване,
і не все – те, чим здається.
Стій. Бачу щось іще.
Безладники. Чого вони по цей бік межі?
Схоже, вони полюють на кошмар.
Кошмар?
Усе буде добре. Тільки не шуміть.
Кошмар!
Ворушіться!
Улюлю!
Дякую.
А де Хлопчик-вовчик?
Вовча! Вовча!
Там ти не знайдеш відповіді.
Вовча!
Мені треба стільки тобі сказати.
Хто ти така?
Якщо цей хлопчик – той, хто я думаю…
Професор Люкскрафт?
…я потурбуюся, щоб він не дізнався,на що здатний.
Що там? Що ви мені не показуєте?
Скажу, як будеш готовий.
Я маю право знати, в чому річ!
Ти ще не готовий!
-Екскалібум?-Думає, що він особливий.
Екскалібум!
Ви чули? Він думає, що особливий.
Ти ніщо. Ти ніхто.
Бідолаха.
Тебе стільки всього турбує.
Не бійся, дитино.
Хто ти така?
Мене звати Нікс.
Нікс?
Чекай. Я про тебе чув.
Ти вбила батьків Зандри.
Не можна вірити всьому, що чуєш.
Тобі брешуть, людино.
Але ж ти це й так знав.
-Мої друзі нізащо…-Та ми не про твоїх друзів говоримо,
правда?
Я знаю, хто ти.
Я знаю, на що ти здатний.
Ти зміниш світ, Вільяме.
Як ти знаєш моє ім'я?
Я знаю більше, ніж ти думаєш.
Ось він!
Приходь, як будеш готовий.
Ні, зажди!
З тобою все добре? Що сталося?
Я…
Я точно не знаю.
Ага, тут іноді так буває.
Поклади його на голову
перед сном.
І я побачу новенький сон?
І забуду про той загадковий прохід?
Насправді ти не хочеш нового сну, так?
Я розумію.
Наші сни особливі.
Думаю, мої сни знають про мене більше,ніж будь-хто.
Вовчик?
Вовчик.
Переклад субтитрів: Ольга Сушицька