TRINAJSTO POGLAVJE
"Nihče ni začel!"
To je bil mogoče najlepši vikendvilinskih starešin doslej.
Kaj imaš, Blip?
Prastric Vitič mi je prineselgravitacijsko jajce. Ampak je zapleteno.
-Moji dragi listki! Blip, izklopi!-Trenutek.
-Xandra!-Kaj?
Uboga naša soba.
Uničena je.
Le kdo bi naredil kaj takega?
Norman?
-Živjo.-Vem, kdo je bil.
-Tali.-Ne!
-Kako veš?-Čudno me je pogledala.
-Čisto njej podobno.-To je podlo celo za Tali.
Čakajte.Morda bi morali raziskati, preden…
-Ja, seveda. Ali pa jih potegnemo za nos.-Potegnemo?
Oni so nas, mi bomo njih.Tako je prav.
Rad imam potegavščine.Jih pokličemo po telefonu?
Tefelomu?Kaj je tefelom?
Me popraskaš za rogovi?Ne dosežem jih?
Kdaj bo kosilo? Jedel bi.
Cin, cin! Cin, cin!
Cin, cin!
Cin, cin! Cin, cin!
Živjo, vilinec.
Jaz sem, profesor Luksar.Poslušaš?
Da, gospod.Sem kaj zagrešil?
Zagrešil si tak greh,da ga zlepa ne boš opral.
Zato hočem,da zapoješ pesem "Žal mi je".
Pesem "Žal mi je"?
Ja, in stoj na eni nogi.
Žal mi je, la, la, la,zelo žal, la, la, la.
La, la, la,žal za karkoli že sem naredil.
Jaz sem na vrsti.
Cin, cin!
-Halo?-Živjo! Ime mi je, Gordon.
Se imaš lepo danes?
No, tega me nihče ne vpraša.Lepo je, da končno…
V resnici nisem Gordon!
Poreden sem!Pokvarjen sem.
Dobro, to je bilo ogrevanje.Zdaj pa jih moramo res potegniti.
Aja? Kaj imaš v mislih?
Blip. Mi posodišgravitacijsko jajce?
Res je govoril z mano.Gordon mu je ime.
Xandra? Si to ti?
Pazi se.
Takoj ko pridem dol, bom…
Karkoli že se greste, nehajte.
Pripravite se za spanje.Luči bomo ugasnili čez 15 minut.
-Ja, ja.-Slišal sem te.
Le glejte, kaj delate, vilinci,sicer vas bom dal… Na seznam.
Tako je. Zdaj pa pohitite.Luči bomo ugasnili čez 14 minut!
Priznam. Gravitacijsko jajceje bilo boljše od telefona.
Hvala, hvala.
Oj, Xandra.
Vodne krogle?
Kaj je zdaj to?V postelji bi morali biti.
Opla.
Zdaj je pa dovolj!
Dobro, tu ste.Mislim, da sem odkril…
Blip. Kaj je to?
Ne vem. Nekaj drugegabi vam rad pokazal.
-Tam je.-Od kod se je vzelo?
-Nisi videl, kdo ga je pustil?-Ne. Zaverovan sem bil…
-Darilo je!-Ne!
Boste že videli.
Bleščeči delfinček!
Tali moramo pošteno vrniti.
Dajmo, Poganjek. Misli, misli.
Ko bi imel kaj modre kaše!Pomaga mi misliti.
Si omenil modro kašo?
-Pripravljeni!-Gordon?
Zdaj, Poganjek!
Zapri, Poganjek.
O ne.
Zapri, sem rekla.Poganjek?
O ne.
Imate prižgane luči?
Hudodelci!
-Živjo.-Norman!
Do smrti ti bom pripravljalapotegavščine, Xandra.
-Najbrž si želiš, da ne bi začela.-Kaj pa govoriš? Vi ste začeli, ne mi.
-Sobo ste nam razdejali!-Ne, nismo!
-Ja, ste.-Ne, nismo.
Ja, ste.
Ne, niso.
Takoj se mi jezdelo nekaj čudno.
Medtem ko ste vi prehitro sklepali,sem začel raziskovati.
Prva sled je bilo uvelo listje.
Vedel sem, da Poganjekne bi tako zanemaril rastlin.
Tali pa jih ne biuničila nalašč.
Potem sem odkrilto zarjavelo žlico.
Žlice ne zarjavijo čez noč.
To sem uporabilpred dvema dnevoma.
Na postelji sem našelčudne odtise zob.
Takrat mi je postalo jasno.
Še en poskus moram opraviti,da dokažem svojo hipotezo.
Kot sem sumil.
Kaj?
Neredarji.
Najmanj dve vrsti.
Kaj so počeli v naši spalnici?
Po mojem so nekaj iskali.
Ali nekoga.
Saj sem ti rekla,da nismo bili mi.
Oprosti, morala bi ti verjeti.
Profesor Luksar?
Volkec.
Volkec…
Zakaj ste vsi modri?
ŠTIRINAJSTO POGLAVJE
"Volkec začne urjenje"
-Kaj natančno je rekel Sneffton?-Da me hoče Luksar videti.
Pa prav sredi čiščenja.Res pripravno.
To mi še malo ni všeč.
Zajtrk boš zamudil.In ptičji laboratorij.
Hotel sem ti pokazatisvojega detla.
Žal mi je, moram iti.Mogoče mi bo končno povedal.
-Vprašaj ga, kje je bil.-Bom.
-Vse nam povej, ko se vrneš.-Bom!
Kje je? Kje je?
Profesor Luksar,je vse v redu?
Ja, vse je v najlepšem redu,fant moj.
Ste kaj izgubili?
Ne, tam je, kjer sem pustil.Samo ne spomnim se, kje.
Vesel sem, da ste se vrnili.Nekaj vprašanj imam.
Najprej mi poveste,da imam moči,
potem pa izginete.
-In nato padete skozi okno.-Je bilo to vprašanje?
Vprašanje je: Kje ste bili?
Kje sem bil? Vsepovsod.Tu in tam in spet tu.
Ni časa za to.
Še nekaj je.
Spomin sem našel.
Iz mojega otroštva.
Vi ste v njem. Sem ste me hotelipripeljati. Pa prerokbo ste omenjali.
Hecna reč so tile spomini.
Gospod, prosim.
Je ta prerokba povezanaz mano in mojimi močmi?
Razumem,da si želiš odgovorov.
Dobil jih boš, ko bo čas.
Najprej pa se morava resno pomenitio tvojih močeh.
Kako napredujejo? Vadiš?
-Odkrivaš, česa si sposoben?-Zajca sem naredil. Recimo.
-Zajca?-Recimo.
Kaj, ko bi mi pokazal?
No, kaj je to?
List papirja.
Ne zdaj. Kaj bo postal?Uporabi domišljijo, fant.
Papiga?
Zelo dobro.
V njej ni veliko življenja.Počiva? Kako ti je ime, papiga?
-Ni prava papiga.-Če boš tako mislil, že ni.
Papige letijo, kajne?Vsaj papige, ki jih jaz poznam.
Uporabi svoje močiin naredi papigo, ki leti.
Vidim, da naju čaka delo.
Žal mi je. Včasih deluje.
Včasih pa ne morempriklicati iskric.
Ja, iskrice so muhaste.
Ampak če iskrica noče k tebi,moramo mi k njej.
-Kam pelje?-To lahko izveva samo na en način.
Čudno in čudnejše.
Profesor Luksar?
Ni bilo zabavno? Imaš vse ude?Dva, tri, štiri. Pridi.
Temno je. Nič ne vidim.
Tako se začne ustvarjalnost.Ni tako?
Tavaš v temi,iščeš iskrico navdiha.
Kje sva?
Nisem še videl toliko iskric.
Ja, najbrž sva blizuosrčja tovarne.
-Osrčja?-Vilinci z iskricami obujajo stvaritve
že od nekdaj, a še nismo odkrili,od kod prihajajo.
-Od nekod morajo priti.-Iz osrčja tovarne.
-Tako je.-Ga lahko vidim?
-Dragi fant. Nihče ne ve, kje je.-Kako veste, da obstaja?
No, vse ima srce.
Vzpostavitev vezi z iskricami
je prvi korakk brušenju ustvarjalnih moči.
Vezi?
Da bi nadzoroval iskre,jih moraš razumeti
One pa morajo razumeti tebe.
Videti je,da jih že zanimaš.
Pridite iskrice, pridite.
Če jih zanimam,zakaj jih ne morem nadzorovati kot vi?
No, imel semmalo več vaje kot ti.
Toda začeti moramo z malim.Kje imaš ptičico?
Zberi se.Iz glave preženi vse misli.
Začuti iskre okoli sebe.
Zdaj, iskre, naj leti!
Dragi fant,iskram ne moreš ukazovati.
Ali jih priganjati.
Sodeluj z njimi,pogovarjaj se z njimi.
Kako naj se pogovarjam,če me ne poslušajo?
Kako naj se pogovarjaš,če jih sam ne poslušaš?
Kar.
Prav, iskre, poslušajte.Mislim, da smo lahko prijatelji.
Vstopite v to papigo…
Odpri se jim.Pokaži čustva.
Pokaži jim, kdo si.
-Mi ne morete povedati, kako?-Ne morem ti pokazati rešitve.
Vsak se po svoje povežez ustvarjalno energijo.
Kako?
To je med tabo in iskrami.
Saj sploh ne vem,kje začeti.
Profesor? Profesor?
Res super.
Fluf, naredi mi brado.
Živjo, drage iskre.
Bla, bla, bla.
Bi se lahko, lepo prosim,povezale z mano?
Dajte no.
Lepo prosim?
Ali lahko samo…
Prosim, no.
Saj nima smisla.
Daj no, volkec.
Tako, ja. Neverjetno.
Tako, ja, volkec.
-Ne nehaj.-Mi uspeva?
Pa še kako, fant moj.
Zdaj pa jih usmeri v ptico.
Deluje!
Vedel sem!
Mirno zdaj, mirno.
Dovolj, fant.
Kaj se je zgodilo?
-Ste dobro, profesor?-Oja, sem.
Vse je v najlepšem redu.
Samo malce prevečsi dal duška domišljiji.
Nobenega dvoma ni več.
-Prerokba je govorila o tebi.-Torej je prerokba.
Govori o človeškem otroku,ki bo v času velike teme
v svetu vzpostavil ravnovesje.
-Teme?-Neredarji.
Vsak dan močnejši so.Na lastne oči sem videl.
Tam ste bili ves ta čas.Za neredarji ste oprezali.
Nauči se obvladati svojo domišljijo,da boš obrusil svoje moči.
-Pa te bom učil.-Velja.
Super. Komaj čakam,da povem Xandri in Poganjku.
Dragi fant, to ni igra.
Opraviti imamo s silami kaosa,uničenjem.
Če bi kdo ugotovil, kdo si…
Rajši bodi previden pri tem,komu zaupaš.
-Zaradi njihove in svoje varnosti.-Njihove varnosti?
Dovolj je bilo za danes.Vrni se v spalnico.
Jutri se bova sestala.In začela urjenje.
Potem je potegnil veter
in sem… Volkec, vrnil si se!
-Ne bi poskrbel za to?-Moja ptica!
Pa je šla.
Kako je bilo pri Luksarju?Kaj je rekel?
Dobro je bilo.
Rekel mi je, naj se ne izpostavljam.Kot po navadi.
-Kako je bilo v ptičjem laboratoriju?-Prehitevaš.
Ko si odšel,sem si oščetkal zobe, umil list
in si rekel:"Katero kosilo naj vzamem?"
Prevedla Lorena Dobrila