13 SKYRIUS
„Kuriame niekas nepradėjo!“
Žinai, ko gero, tai buvo pats geriausiasVyriausiųjų elfų savaitgalis.
Ką ten turi, Pypsiau?
Mano senelio brolis Koilasdavė man gravitacijos kiaušinį.
Bet jį sunku valdyti.
Ei!
Mano brangieji lapai! Pypsiau, išjunk jį!
Sekundėlę.
- Zandra!- Ką?
Vargšas mūsų kambarys.
Jis suverstas.
Kas galėtų šitaip pasielgti?
Normanai?
Labas.
Žinau, kas tai padarė.
Tai Tali darbas.
Ne!
Iš kur žinai?
Ji į mane įtartinai pažiūrėjo.
Jai tai būdinga.
Net ir Tali šitaip elgtis žema.
Sekundėlę.
Gal reiktų kruopščiau patyrinėti, prieš…
Taip, žinoma, žinoma.Arba iškrėskim jiems pokštą.
„Iškrėskim bokštą?“
Jie iškrėtė pokštą mums,mes - jiems. Taip sąžininga.
Dievinu pokštus!
Gal paskambinkim ir apgaukim? Telefonu?
„Tefelomu“? Kas tas „tefelomas“?
Ei, gal gali pakasytiman ragus? Nepasiekiu.
Kada pietūs? Aš tik noriu eiti pavalgyti.
Din din!
Labas, elfuk.
Tai aš, profesorius Lukskraftas. Ar girdi?
Taip, pone. Prisiviriau košės?
Prisivirei tiek košės,kad neįsivaizduoju, kaip ją išsrėbsi.
O dabar sudainuok man atsiprašymo dainą.
Atsiprašymo dainą?
Taip, ir atsistok ant vienos kojos.
Atsiprašau, la, la, laLabai atsiprašau, la, la, la
La, la, laAtsiprašau, kad ir ką padariau
Mano eilė!
Din din!
- Klausau?- Labas!
Mano vardas Gordonas.
Ar gerai leidi dieną?
Iki šiol niekas neklausė.Kaip gera, kai pagaliau…
Iš tikrųjų mano vardas ne Gordonas!
Koks aš blogas! Nenaudėlis.
Ką gi, gerai apšilome,bet dabar reikia išties iškrėsti pokštą.
Nejaugi? Ką turi galvoje?
Ei, Pypsiau. Galiu pasiskolintitavo gravitacijos kiaušinį?
Sakau jums, jis su manim kalbėjosi.Jis vardu Gordonas.
Zandra? Čia tu?
Dabar prisidirbai.
Vos tik nusileisiu, aš…
Kad ir ką įsivaizduojate,kad darote, baikit.
Turėtumėt ruoštis į lovą.Po 15-os minučių šviesa bus išjungta.
Taip.
Girdėjau.
Jūs, elfai, geriau pasisaugokit,arba įtrauksiu jus… į sąrašą.
Taip. O dabar paskubėkit.Šviesa bus išjungta po 14-os minučių!
Gerai, pripažįstu, gravitacijos kiaušinisgerokai pranoko skambutį.
Ačiū.
Zandra.
Vandens rutuliai?
Ką visa tai reiškia?Visi turėtumėte būti lovose!
Oi!
Viskas!
Gerai! Jūs visi čia.Regis, supratau kai ką…
Ei, Pypsiau. Kas čia?
Ką? Čia? Nežinau. Noriu parodyti ne tai.
- Tai…- Iš kur ji atsirado?
- Pypsiau, nematei, kas ją čia paliko?- Ne. Buvau sutelkęs dėmesį į savo…
- Tai dovana!- Ūgli, ne!
Dabar prisiprašėte.
Žėrintis delfinas!
Reikia sugalvoti,kaip šauniai atkeršyti Tali.
Nagi, Ūgli. Galvok.
Jei tik turėčiau mėlynosios tyrės.Ji visada man padeda galvoti.
Paminėjai mėlynąją tyrę?
- Pasiruošę!- Gordonai?
Dabar, Ūgli!
Išjunk, Ūgli.
O, ne.
Sakiau, išjunk. Ūgli?
Oi.
Ar matau šviesą, kai turi būti tamsu?
Nenaudėliai!
- Labas.- Normanai!
Visą likusį gyvenimąkrėsiu tau pokštus, Zandra.
Regis, gailiesi, kad visa tai pradėjai.
Ką čia kalbi? Pradėjome ne mes, o jūs!
Jūs suvertėte mūsų kambarį!
Nesuvertėme!
Taip, suvertėte.
Ne, nesuvertėme!
Taip, suvertėte!
Ne, jie nesuvertė.
Vos tik įėjome, supratau,kad kažkas ne taip.
Jūs suskubote daryti išvadas,o aš pradėjau tyrimą.
Pirmoji užuomina buvo nuvytę lapai.
Žinojau, kad Ūglis niekadtaip neapleistų savo augalų,
o Tali negalėjo jų tyčia nuvytinti.
Po to radau šį surūdijusį šaukštą.
Taigi, šaukštai per naktį nesurūdija,
o aš šiuo šaukštu naudojausivos prieš dvi dienas.
Ant lovos radau šias keistas dantų žymes.
O tada viskas pradėjo aiškėti.
Turiu atlikti paskutinį eksperimentą,kad įrodyčiau savo teoriją.
Kaip aš ir įtariau.
Ką?
Suirutės.
Sakyčiau, dvi skirtingos rūšys.
Bet ką suirutės veikė mūsų kambaryje?
Turbūt jos kažko ieškojo.
Arba ko nors.
Sakiau, kad ne mes.
Atleisk, turėjau tavimi patikėti.
Profesoriau Lukskraftai?
Vilkiau.
Vilkiau…
kodėl tu visas mėlynas?
14 SKYRIUS
„Kuriame Vilkius pradeda pasirengimą“
Na, tai ką pasakė Sneftonas?
Tik tiek,kad Lukskraftas nori mane matyti.
Ir dar per vidurį tvarkymosi. Kaip patogu.
Man tai nė kiek nepatinka, Vilkiau.
Praleisi pusryčius.O po to eisim į Paukščių laboratoriją.
Labai norėjauparodyti tau savo sukurtą genį.
Atleisk, Ūgli. Turiu eiti.Gal jis pagaliau pateiks man atsakymus.
- Paklausk, kur jis buvo.- Paklausiu.
- Ir grįžęs viską papasakok.- Gerai!
Kur jis?
Profesoriau Lukskraftai, ar viskas gerai?
Taip, kuo puikiausiaipūkuočiausiai, berniuk.
Kažką pametėte?
Ne. Jis ten, kur ir palikau.Tik reikia prisiminti, kur.
Džiaugiuosi, kad grįžot ir panašiai,bet turiu klausimų.
Turiu galvoje,vieną dieną pasakote, kad turiu galių,
o paskui imat ir išgaruojat.
O po to netikėtai įšokate pro mūsų langą.
Ar tai - klausimas?
Noriu paklausti, kur jūs buvote?
Buvau? O kur aš nebuvau?
Visur kur buvau.Buvau, išvykau ir vėl atkeliavau.
Bet neturime laikokalbėti apie tai, kur buvau, berniuk.
Yra dar šis tas.
Radau prisiminimą.
Iš savo vaikystės.
Jūs ten buvote.Norėjote pasiimti mane čia.
Ir kažką sakėte apie pranašystę.
Keisti seni dalykai, tie prisiminimai.
Prašau, pone.
Ar ta pranašystė susijusisu manimi ar mano galiomis?
Suprantu, nekantrauji sužinoti atsakymus,
ir sužinosi, kai ateis laikas.
Bet pirmiausia reikiarimtai pasikalbėti apie tavo galias.
Kaip tau sekasi? Treniravaisi?
Atradai, ką sugebi?
Aš sukūriau triušiukę! Lyg ir.
- Triušiukę?- Lyg ir.
Gal galėtum parodyti.
Kas tai galėtų būti?
Čia popieriaus lapas, pone.
Neklausiu, kas tai yra. Kuo galėtų tapti?Pasitelk vaizduotę, berniuk.
Papūga?
Labai gerai.
Ji neatrodo gyva, tiesa?Ar ji ilsisi? Kuo tu vardu, papūga?
Pone, iš tikrųjų čia ne papūga.
Su tokiu požiūriu - ne.
Papūgos turėtų skraidyti, tiesa?
Visos papūgos, kurias pažįstu, skraido.
Kodėl tau nepasitelkus savo galių,kad priverstum ją skristi?
Matau, mums reikia padirbėti.
Atsiprašau, pone. Kartais suveikia.
Bet kitais kartais man nepavykstaiššaukti tų mažyčių gijų.
Taip, gijos gali būti… permainingos.
Bet jei gijos pas tave neateina,tada mes turime eiti pas jas.
Kur jis veda?
Tėra vienintelis būdas sužinoti.
Vis įdomiau ir įdomiau.
Profesoriau Lukskraftai?
Argi buvo ne smagu? Visos galūnės vietoje?Du, trys, keturi. Gerai. Eime.
Kaip čia tamsu. Nieko nematau.
Bet taip ir gimsta kūrybiškumas, ar ne?
Klupinėjant tamsoje,ieškant joje žioruojančio įkvėpimo.
Kas čia per vieta?
Nesu matęs tiek daug energijos gijų.
Taip, manau, kad mespriartėjome prie fabriko širdies.
Širdies?
Elfai energijos gijomisįkvepia mūsų kūriniams gyvybę
nuo amžių pradžios,bet mes taip ir nesužinojome, iš kur jos.
Jos turi iš kažkur atsirasti.
Iš „fabriko širdies“.
- Būtent.- Galiu ją pamatyti?
Brangus berniuk, niekas nežino, kur ji.
O iš kur žinote, kad ji yra?
Visi dalykai turi širdį.
Ryšio užmezgimas su gijomis -
pirmasis žingsnis treniruojantsavo kūrybines galias.
Ryšio?
Tam, kad valdytum gijas,turi jas suprasti.
O jos turi suprasti tave.
Regis jos jau tavimi susidomėjo.
Ateikit, gijos. Ateikit pas mane.
Jei jos taip manimi domisi,kodėl negaliu valdyti jų taip kaip jūs?
Aš šiek tiek labiau patyręs už tave.
Bet reikia pradėti pamažu.Kur tavasis paukštis?
Dabar susikaupk.Išmesk iš galvos visas kitas mintis.
Pajusk gijas aplink save.
Dabar, gijos, dabar! Tegul jis skrenda.
Brangus mano berniuk,gijoms negali įsakinėti.
Jų nepaskubinsi.
Galvok apie taikaip apie bendradarbiavimą, pokalbį.
Kaip su jomis kalbėtis,jei jos manęs nesiklauso?
Kaip su jomis kalbėsiesi,jei tu jų nesiklausai?
Mėgink, mano berniuk.
Gerai, gijos, paklausykit.Tiesą sakant, galėtume susidraugauti.
Jei tik jūs įlįstumėtį šitą papūgą dėl manęs…
Privalai joms atsiverti.Atverti savo širdį.
Leisk joms pamatyti, kas iš tiesų esi.
Negalit tiesiog man pasakyti, kaip?
Negaliu paprasčiausiaipasakyti tau atsakymo.
Visi privalome surastisavo unikalų ryšį su kūrybine energija.
O kaip man tą padaryti?
Tai, mano berniuk,yra tavo ir gijų reikalas.
Bet aš net nežinau, nuo ko pradėti. Aš…
Profesoriau?
Tiesiog nuostabu.
Pūki, užaugink man barzdą.
Sveikos, mano brangiosios gijos.
Pirlim, pampam.
Ar jūs nieko priešužmegzti su manimi ryšį?
Nagi.
Labai prašau?
Klausykit, gal galit tik…
Tiesiog prašau!
Kokia prasmė?
Nagi, vilkiuk.
Šaunuolis. Štai taip. Neįtikėtina.
Taip, vilkiuk!
- Nesustok.- Man pavyksta?
Taip, mano berniuk, pavyksta.
O dabar nukreipk jas į paukštį.
Suveikė!
Taip ir žinojau!
Dabar ramiai. Ramiai.
Gana, berniuk.
Kas nutiko?
- Jums viskas gerai, profesoriau?- Taip. Viskas gerai.
Kuo puikiausiai pūkuočiausiai.
Tu tik davei šiek tiekper daug valios vaizduotei ir tiek.
Nebeliko jokios abejonės.
- Tu - tas vaikas, minimas pranašystėje.- Vadinasi, pranašystė yra!
Joje kalbama apie žmonių vaiką,kuris, stojus didžiajai tamsai,
atstatys pasaulio pusiausvyrą.
- Tamsai?- Suirutės.
Jos kasdien stiprėja.Regėjau tai savo akimis.
Štai kur visą šį laiką buvote.Šnipinėjote suirutes.
Privalai išmokti valdyti savo vaizduotę,
ištreniruoti savo galias.
- Aš tave išmokysiu.- Gerai, sutinku.
Kaip šaunu.Nekantrauju papasakoti Zandrai ir Ūgliui.
Brangus berniuk, tai ne žaidimas.
Mes susidūrėmesu chaoso jėgomis, jų esmė - naikinimas.
Jei kas nors sužinotų, kas esi…
Tavim dėtas, labai atsargiai rinkčiausi,kuo pasitikėti,
ne tik dėl savo, bet ir dėl jų saugumo.
Jų saugumo?
Manau, šiandien jau gana.
Geriau jau grįžk į bendrabutį.
Susitiksime rytojir pradėsime tavo apmokymą.
O tada siūbtelėjo vėjo gūsis
ir aš… Vilkiau, tu grįžai!
Negali juo pasirūpinti?
Mano paukštis!
Ir išskrido.
Kaip sekėsi su Lukskraftu? Ką jis pasakė?
Sekėsi gerai.
Jis tik patarė nekristi į akis,kaip visada.
O kaip sekės Paukščių laboratorijoje?
Užbėgai už akių, Vilkiau.
Kai išėjai, išsivaliau dantis,nusiploviau lapą
ir pagalvojau:„Kuriuos priešpiečius paimti?“
Išvertė Sandra Siaurodinė