11 SKYRIUS
„Kuriame papasakojame istoriją“
Ar spiegiantis vorinis vanagasturi aštuonis sparnus, ar aštuonis nagus?
Kaip manai, Zandra?
Zandra?
Vilkiau, neapsisprendžiu,kuriuos lapus neštis.
Gali padėti?
Šitą? Šitą?
Šitą?
Neįmanoma išsirinkti. Gal neškis abu?
Kokia puiki mintis.
Tau viskas gerai, Zandra?
Į ką žiūri?
Čia tavo tėvai? Galiu pažiūrėti?
Nėra į ką žiūrėti.
- Ūgli, tu jau pasiruošęs eiti?- Beveik.
Ūgli, argi tavo tėvų namuose nėra lapų?
Žinoma, yra.Yra žalių, raudonų ir geltonų…
Ir mažyčių lapelių.
Supranti, per Vyriausiųjų elfų dienąsukabiname gražiausius lapus,
po to dainuojame, žaidžiameir močiutė pasakoja istorijas.
Skamba nuostabiai.
Vilkiau, turėtum grįžti su mumisnamo per Vyriausiųjų elfų dieną.
Tikrai? Tavo tėvai tikrai neprieštaraus?
Aišku, kad ne. Būsi šeimos narys.
Visai kaip Zandra.
Tai kas yra ta Vyriausiųjų elfų diena?
Visi turi savas tradicijas, bet tądienvisi elfai keliauja namo
ir švenčia su vyriausiuoju šeimos elfu.
- Turbūt tau sunku.- Ką? Kodėl?
Bervidžiai - mano šeima.
Eime, Ūgli.
Jei vėluosime, jie nerimaus.
Nekantrauju tavesu visais supažindinti, Vilkiau.
Mama, tėčiu, močiute…
Florą tu jau pažįsti.
Dar yra Gebenė, Dobilė,
Krūmė, Našlaitė, Žiedlapė,Kadagė, Šaknytė, Azalija.
Teta Visterija - tikra pokštininkė.
Dar yra Ūbis, mano pusbrolis.
- Ir dar vienas pusbrolis…- Atėjome.
Bervidžių ūkis.
Lažinuosi, kad nueisime greičiau,jei sutrumpinsim kelią per krūmus.
Niekad neišklysk iš kelio!
Niekad neišklysk iš kelio.
Atleisk. Kelyje gera ir saugu.
- Močiute!- Ūgli, branguti.
Kaip gera tave matyti.
Ir Zandra. Ateik čia,apkabink savo močiutę.
Močiute, čia mūsų draugas Vilkius.
Su Vyriausiųjų elfų diena.
Ji rytoj, brangusis.Bet sveikinimus priimu.
Nesijaudinkite. Tai tik Ūglis.
Galite visi išlįsti.
- Kokia laimė.- Ūgli! Gera tave matyti!
Ūgliuk!
Kaip laikaisi? Aš - Ūglio mama.
Malonu susipažinti, ponia Bervide.
Ša. Vadink mane Perenija.
Nagi, mergaitės!
Jūsų vargšas broliukas po ilgos kelionės.
Kiek seserų turi Ūglis?
Dvidešimt tris.
Dvidešimt keturias.
Badas Bervidis.Sveikas atvykęs į Bervidžių ūkį.
Taip. Eikit.Žingsniuokim į vidų ir visus pamaitinkim.
Kaip tau pasisekė,kad turi tokią didelę šeimą.
Aš augau tik su mama ir…
Nenorėjau pasakyti „pasisekė“…
Ne, viskas gerai. Man pasisekė. Man…
Man reikia išsikrauti daiktus.
Tikiuosi, aš jos nenuliūdinau.
Manau, jai viskas gerai.
Vyriausiųjų elfų dienąjai visada būna nelengva.
Ji niekad nekalba apie savo tėvus, tiesa?
Nelabai. Net su manimi.
Tikiuosi, ji žino, kad galisu mumis pasikalbėti, jei norėtų.
Labas.
Aš - Kadagė.
Nori pamatyti mano vabalų kolekciją?
Ei! Jis mano draugas, Kadage.
Labas, Flora.
Iš kur pažįsti Florą?Ji neturi nė vieno vabalo.
Susitikome miške, kovėmės su suirutėmis.
Ką jūs darėte?
Suirutėmis?
Manau, kad kažką supainiojai, Vilkiau.
Atsiprašau, Zandra.
Neketinau tavęs nepaminėti.Tu taip pat buvai drąsi.
Ne. Viską padarei pats, Vilkiau.
Mes su Ūgliu žinome,kad negalima prasidėti su suirutėmis.
Tikrai taip manyčiau.
„Bėk, bėk, bėk todėl“…
„Kad kitądien pabėgtum vėl.“
Bėgti?
Ūgli, argi neišmokei draugonė vieno iš mūsų šeimos šūkių?
Liepiau neišklysti jam iš kelio.
Taip, tai - klasika.
Žinau! „Į vidų skubėki, metas pasislėpti.“
Šaunuolė, Kadage.
„Jei pavojus grės,į kamuoliuką susiriesk.“
Dabar kita kalba.
Kodėl pasakei,kad aš vienas koviausi su suirutėmis?
Jūs taip pat drąsiai kovojot.
Taip, atleisk.Nenorėjau, kad Ūgliui atsirūgtų.
Bervidžiai labai rimtai žiūriį savo šeimos šūkius.
Bet atrodo, jų nuomone,būti drąsiam yra blogai.
Tokie jau tie Bervidžiai.
Bet tu tuo netiki.
Tu - drąsiausia mano pažįstama elfė.
Klausyk, nenoriu, kad Bervidžiaidėl manęs nerimautų.
Jie jau ir taip daug padarė.
Bet tu ne tokia.
Vieną dieną tapsilegendine elfe sergėtoja,
visai kaip tavo tėvai.
Klausyk, aš atsiprašau.
Žinau, kad nemėgsti apie juos kalbėti.Bet žinok, kad gali manimi pasitikėti.
Jei kada nors norėsi pasikalbėti, aš čia.
Gerai, nurimkite, Bervidžiai.
Metas močiutės Vyriausiųjų elfų dienosišvakarių istorijai.
Kaip įdomu. Mėgstamiausia dalis.
Ša, visi.
Labai džiaugiuosi matydamavisus jūsų besišypsančius veidus.
Žinau, kad senelis Bervidis
labai didžiuotųsi,kad mūsų šeima taip išaugo.
Senelis Bervidis.
Kurią istoriją norėtumėt išgirsti šiemet?
Suakmenėjusio Žiedlapio!
- Persigandusios Hortenzijos.- Droviosios Tulpės.
- Baikščiojo Paparčio.- Romiosios Mirtos nelaimių.
- Boružės, kuri melavo!- Bailaus Kroko istoriją.
Baikščiojo Paparčio!
Norėčiau paprašyti istorijos.
Žinoma, brangioji.
Kokios gi?
Norėčiau išgirsti…
…Didžiosios išdavystės istoriją.
Ne, Zandra, ne.
- Negaliu patikėti.- Zandra tuoj…
Visi patylėkit.
Gera istorija, Zandra.
Prieš dešimtmetįpasaulyje karaliavo sumaištis.
Klastingosios suirutės kasdiendarėsi vis pavojingesnės ir žalingesnės.
Jų keliamas chaosasgrasino sužlugdyti pasaulį,
kurį kurdami mes, elfai,įdėjome tiek daug darbo.
Vietoj to, kad netektų vilties,
drąsūs elfai sergėtojai,tokie kaip Zandros tėvai,
pasiryžo mus išgelbėti.
Jie vadovavo didvyriškam puolimui, kadamžiams išvalytų pasaulį nuo suiručių.
Sergėtojai narsiai kovėsi už visus tuos,kurie kautis negalėjo.
Jie išnaudojo paskutines jėgas,kad atremtų suirutes.
Bet kai jie jau pasiekė pergalės slenkstį,
juos išdavė
elfė vardu Niksė.
Niksė!
Niksės galiai prilygo tik jos pagieža.
Ji kovėsi su suirutėmisprieš savo pačios gentį.
Jos išdavystė pakeitė mūšio eigą,
suirutės paspruko.
Karas buvo laimėtas.
Niksė buvo ištremta už savo nusikaltimus,amžiams įkalinta suiručių karalystėje.
Tačiau žala buvo padaryta.
Tądien netekome dviejų labai drąsių elfų.
Nemalonu sakyti, bet…
Žinau.
„Jei sergėtojai gyventų kaip Bervidžiai,sergėtojų būtų daug daugiau.“
Ne.
Tiesą sakant, norėjau pasakyti,kad metas į lovą.
Girdėjot, ką jis sakė, eikit gulti.
Bet nepamirškit apkabintiir pabučiuoti savo močiutės.
Zandra, tu pirmoji, širdele.
Ačiū už istoriją, močiute.
Žinai, ką manau?
Jei sergėtojai gyventų kaip Bervidžiai,Bervidžių būtų daug mažiau.
Atsiprašau. Galiu grįžti vėliau.
Kartais labai jų ilgiuosi.
Tiesą sakant, visada.
Kertu, kad jie labai tavimi didžiuojasi.
Turbūt žinai apie juos puikių istorijų.
Žinau vieną gerą.
Kartą jie patruliavotamsiausiame Fabriko kampe,
o juos iš pasalų užpuolėalkanų velėngraužių būrys.
Velėngraužės? Kas jos?
Pati blogiausia suiručių rūšis.
Griežiantys dantys,akys, įsmingančios į pačią sielą.
Bet mano tėvai nė trupučio neišsigando.
Jie buvo tokie drąsūs.
Taip.
Mano tėvai nieko nebijojo.
12 SKYRIUS
„Kuriame močiutė netenka vainiko“
- Atsiprašau!- Mano eilė!
- Ne!- Mama!
- Duok man!- Mama!
- Iškepk man sausainį!- Mama!
Mama?
- Mama!- Noriu tai pamatyti.
Atsiprašau!
Iškepk man sausainį!
- Kas nori pažaisti?- Kas suvalgė visą mėlynąją tyrę?
Visi pasiruošę?
Vienas, du, trys, plukdom!
Ir mažasis laivynasnuplaukė per klastingą jūrą.
Po vandeniu tyko jūrų drakonai,
baisiausi aštuonkojai ir krakenai.
Tau tikrai sekasi kurti.
Sektųsi, jei žinočiau, kaip tą darau.
Kas yra, Zandra?Tau reikia pagalbos? Ateinu.
Reikia pagalbos?
Man pagalbos nereikia.
Ramiai. Tiesiog nežiūrėkit žemyn.
Galiu padėti?
Triukus ore palikimenutrūktgalviams, gerai?
Be to, tau tai per baisu, Ūgli.
Ūgli.
Žiūrėk, kad purvą iškočiotumgražiai ir lygiai.
Gal reikia padėti gamintipurvo koldūnus?
Ačiū, Ūgli. Pagalbos mums per akis.
Žinai, močiutė klausė apie savo vainiką.
O varge. Ji vėl pametė vainiką?
Kertu, kad tavo tėvas jį paslėpė.
Jis visada nerimauja,kad jis pritrauks pats žinai ką.
Žiūrėkit, ką pagaminome.
Tai - ypatinga puošmena jums,močiute Bervide, Vyriausiųjų elfų dienai.
Ačiū, brangusis.
Tik pažiūrėkit į mane.Pagaliau atrodau pasipuošusi.
Bet trūksta vieno dalyko.
Mano vainikas.
Negaliu patikėti. Maniau, kad jį pamečiau.
Pametei, bet aš jį radau.
Ačiū, Ūgli.
Be jo Vyriausiųjų elfų dienabūtų ne tokia.
- Tai - ypatingas vainikas?- Išties labai ypatingas.
Jis nupintas iš retų gėlių,augančių tik pelkėje.
Pelkė gerokai nutolusi nuo kelio.
Kiparisas, mano velionis vyras,gan mėgo rizikuoti.
Jis išsmuko į pelkę ieškoti gėlių,
o paskui pats iš jų nupynė vainiką.
Taip jis užkariavo mano širdį.
Kokia graži istorija.
Ne visiems taip atrodo.
Gerai, radai savo vainiką.
Nerimavau, kad šįkart niekasnepajėgs jo rasti.
Nutrūktgalvis elfas, mano tėvas,
ėmė ir nudrožė į pelkę, toli nuo kelio.
Jam pasisekė, kad ištrūko gyvas.
O dėl vainiko iš pelkių žvėriesmėgstamiausių gėlių…
Pelkių žvėries?
Kaip jis atrodo? Kokio dydžio?Kiek eilių dantų turi?
Eime, suraskim jį.
Ei, ar užuodžiu purvo koldūnus?
Mano Kiparisas.
Nebuvo daugiau Bervidžio, panašaus į jį.
Ką veiki, Kadage?
Gaminu didvyrio ženklelį
Vilkiui.
Ji visada taip elgiasi?
Man ji niekad nedarė ženklelio,
bet turbūt nesu ypatingas kaip tu.
Kas čia buvo?
Pelkių žvėris!
Čia - pelkių žvėris?
Jis mažesnis, nei maniau.
- Bėkit, kad išgyventumėt!- Ūgli, palauk.
Bėkit!
Atsiminkite, ką mokėtės.
Visi - į namų medį.
Jukš, bjaurus žvėrie.
Močiute!
Mano vainikas!
Nė iš vietos, žvėrie.
Zandra, eikš į vidų. Metas slėptis.
Turime jį apsupti.
- Supančiok jį savo vijokliais, Ūgli.- Ką?
- Susiriesk į kamuoliuką.- Kas?
- Atrodyk didesnis, kad jis išsigąstų.- Kada?
Susiriesk į kamuoliuką!
Ūgli!
Mamytės Ūgliukas.
Gerai padarei. Tu to žvėries neįveiksi.
Tau viskas gerai?
Pričiupsi jį kitą kartą.
Ne, ji teisi.
Gal tu ar Zandra būtumėt galėjęjį sustabdyti, bet ne aš.
Vargšas Ūglis.
O, kad galėtume ką nors padaryti.
Leisk atspėti.Turi gudrų planą, kaip jam padėti.
Žinoma, kad turiu gudrų planą,kaip jam padėti.
Tam, kad jį įgyvendintume,reikės pažaisti slėpynių.
Oho!
Niekad anksčiau neieškojau.Iki kiek man skaičiuoti?
Gal galėtum vėl išvardintivisus pusbrolius ir pusseseres.
Gerai.
Jurginė, Irisė, Našlaitė, Tulpė, Astra,
Krūmė, Mirta, Žiedlapė, Saulutė.
Jūs visai nemokate slėptis.
Pala. Mes - ne kieme.
Mes net ne kelyje.
Čia pelkė.
Atsiprašau, kad tave nustebinome,
- bet mudu su Zandra…- Daugiausia tu.
Pamanėme, kad pralinksmėsi,
jei atsivesime tave čiapaskinti tų retų gėlių.
Galime nupinti naują vainikątavo močiutei.
Gražiai sugalvojote,
bet man reikia grįžti į kelią.
Aš - ne senelis Kiparisas.
Ne, tu esi drąsus, Ūgli.
Tu - Ūglis,sproginėjančių triušių tramdytojas.
Atminties graužikių valdovas.
Gerai, eisiu ir pažiūrėsiu,kad judviem nieko nenutiktų.
O po to grįšiu atgal.
Raudonos gėlės reiškia,kad esame šalia vandens.
O tie vijokliai augatik prie dumbliniausių pelkių.
O tai reiškia, kad esame reikiamoj vietoj.
Žiūrėkit! Štai jos.
Ūgli?
Pelkių žvėris!
Bėkit link medžių!
Jis tebeturi močiutės vainiką.
Gerai. Zandra, apeik iš dešinės.
O tu, Ūgli…
Ūgli, eikš.Mes dar galim išgelbėti vainiką.
Ką? Ne! Nesiartinkit prie jo.
Paistalai. Nagi, Zandra, puolam!
Ne! Palaukit! Turit saugotis…
pelkės dumblo.
O, ne. Ne.
Ką? Taip nesąžininga.
Kodėl jis neskęsta?
Traukis.
Atstok nuo mano draugų.
Ar nenorėtum verčiau gautigražių, šviežių gėlių?
Ūgli,
nieko drąsesnio kaip gyvas nesu regėjęs.
Nebuvau drąsus. Aš bijojau.
- Bet neleidai baimei tavęs sustabdyti.- Tai ir yra drąsa.
Valio Ūgliui! Jis įveikė pelkių žvėrį!
Valio! Ūglis įveikė pelkių žvėrį.
Valio Ūgliui!
Žiūrėkite, ką radome.
Prisiekiu šaknimis ir lapais.
Kaip tau pavyko, Ūgli?
Nuėjome į pelkę.
Ūgli.
Iš visų nutrūktgalviškų,beprotiškų kvailysčių…
Mama.
Ne, už tai tave ilgai myluosiu, ponuli.
Nesutraiškyk berniuko.
Močiutė taip pat nori apsikabinti.
Ačiū, brangusis.
Tu toks pat, kaip tavo senelis.
Maniau, kad jis skirtas Vilkiui.
Viskas gerai.
Pagaminsiu jam kitą.
Išvertė Sandra Siaurodinė