Хлопчик-вовчик та Дивофабрика
РОЗДІЛ 9
«У якому Вовчик прибуває додому»
Професоре Люкскрафт!
Вовчику!
Знайшов його? Що він сказав?
Його все ще нема.
Уже стільки днів минуло.
Він наче зник.
Як думаєш, де він дівся?
Не знаю.
Я ніколи не дізнаюся відповіді.
Що сталося з твоєю маскою?
Здається, це після Лабіринту спогадів.
То зроби собі нову.Ти ж любиш щось створювати.
Ні. Ця маска особлива.
Її зробила мама.
Може, вона зможе її полагодити.
Може.
-Поїду її провідаю.-Ура!
Гей, що тут у вас?
Ми всі вирушаємо в пригоду!
У гості до мами Вовчика!
Це ти чудово придумав.
Спитаєш, чи пам'ятає вона,як до тебе приходив Люкскрафт.
О, точно.
Може, вона щось знає і про пророцтво,яке він згадував.
Нічого не знаходжу про людинузі спритськими здібностями.
Готовий!
Вирушаємо в пригоду.
Ви справді хочете зі мною?
Там не так цікаво, як тут.
У мене вдома нуднувато.
Пригоди не бувають нудні!
І буде класно побачити, звідки ти.
Має ж бути якесь пояснення.
А це що?
У нас це називається «машина».
Правда, ми вже майже на місці?
Так. Нам отуди.
Ого.
Що ж. Спробую щось дізнатись у мами.
А ми пошукаємо зачіпки.
Так! Як думаєш,де твоя мама зберігає зачіпки?
Може, старі речі з горищащось підкажуть.
«З горища»?
Чекайте, мама ж думає,що я весь час був у пансіоні.
Я не можу сказати, де був насправді.
Мабуть, вам краще не заходити.
Якщо вона вас побачить…
Синку, який чудовий сюрприз.
Привіт, мамо.
Я зараз поясню.
Ти лише глянь. Який ти дорослий.
Люди не бачать спритів, дурнику.
Я так скучила.
Я теж, мамо.
Еклер!
Що це з Еклером?
Навіть не знаю.
Йой!
Я отримала дивного листавід твого директора.
Дуже-дуже дивного.
«Пишу, щоб повідомити,що у вашої людської дитини все добре
і вона зайнята людськими справамиу своїй людській школі».
Підпис: професор Л.
Як він знає, де я живу?
А що це за «людські» справи?
Та це англійська, латина, математика.
Ну, людські справи.
То що, тобі подобається?
Твої листи я теж отримала.
Там неймовірно.
Я стільки всього дізнаюсьі знайшов найкращих друзів.
Це прекрасно.
Привези їх якось у гості.
Так. Якось привезу.
А як у тебе справи, мамо?
От дурний песик.
Стеблику, ти глянь.
Вовчик сказав, що зачіпки можуть бути«з горища».
Як думаєш, що таке «горище»?
Усе нормально, синку?
З Еклером щось не те.
Ага. Ага.
Мамо, у мене маска тріснула.
-Зможеш полагодити?-О ні. Як це ти примудрився?
Ускочив у невеличку халепу
в бібліотеці.
-Знов до тебе хтось чіпляється?-Ні-ні. Ні.
-Ти можеш мені сказати.-Ні, нічого такого. Чесно.
Це випадково сталося.
Тут лише тріщинка.Ти б і сам міг полагодити.
Авжеж, я полагоджу.
Мамо, хотів у тебе щось спитати.
Який я був у дитинстві?
Так само особливий, як і тепер.
Творчий і з багатою уявою.
А чому ми так часто переїжджали,коли я був малий?
Напевно, ми не одразузнайшли своє місце.
А що?
Ну, кажи, що таке. Я допоможу.
Мамо, а ти знала коли-небудьбарвистих бородатих чоловіків?
Авжеж. Я ж працюю в театрі.
Йой!
Як думаєш, а це навіщо?
Зачіпки «з горища».
Стрибунці!
Уже потомилися. От бідолахи.
А ти завжди знала,що хочеш робити костюми?
Не завжди.
Іноді потрібен час, щоб зрозуміти,ким ти маєш бути.
А як це зрозуміти?
У тебе все добре?
Намагаюся в дечому розібратися.
Я знаю, хто ти.
І завжди знала.
Ти Вільям Вулф.
Що ще тобі треба знати?
Летіть, мої хороші, летіть!
Гей, он горище!
Зачіпки, певно, там.
ГОРИЩЕ
Як блищить!
Онейрі б дуже сподобалося.
А це точно
зачіпка.
Що скажеш, Зандро?
Зандро?
Вона в такій самій масці, як у Вовчика.
Думаю, оце може бути зачіпка.
Отже, в нас дві зачіпки.
Еклер.
Та що ж таке?
Я вже й забула цю пісню.
Ти її постійно для мене грала.
-Він хоче цю пискавку.-Я не віддам йому зачіпку!
Перестань пищати зачіпкою!
Що нам робити?
Ніхто не скаже тобі, хто ти є, синку.
Ти мусиш сам це з'ясувати.
Просто слухай своє серце.
Хай вона завжди буде з тобою.
Добре, мамо.
Не переживай за мене. Я все з'ясую.
Ну що, твоя мама щось знаєпро Люкскрафта?
Ні. Та я радий був її побачити.
А ми знайшли зачіпку!
Ух ти! Я не бачив маму такою маленькою.
Цікаво, коли це знято.
Дякую, Зандро.
РОЗДІЛ 10
«У якому Вовчик робить сніжинку»
Привіт, Бліпе. Раненько ти прокинувся.Що робиш?
Бліпе.
Не зважай. Він готується до сніжинок.
Що з ним?
Щось він трохи напружений.
З ним таке завждиперед Сніжною лабораторією.
Не хочу сам себе нахвалювати,
та я непогано вмію робити сніжинки.
Покажи!
-Доброго ранку.-А ранок сьогодні пречудовий!
Зараз Вовчик за допомогоюсвоїх здібностей наробить сніжинок!
Люкскрафт ніби був певен,що я здатен оживляти те, що створив,
прямо як сприти.
Тому мені лише треба…
Сніг! Бах, ба-бах.
Ну, кращих сніжинокя сьогодні ще не бачив.
Вони такі гарні,що я їх почеплю отут. Бачиш?
Дякую, Стеблику, але жце не справжні сніжинки.
Може, Люкскрафт у мені помилився.
Ох, Бліп знов цілу нічне спав і готувався?
Бідолашний.
Бліп не любить Сніжну лабораторію?
Та це просто нерви.Усе з ним буде добре.
Ходімо. Я хочу поснідати,поки ще синій кисіль не скінчився.
-Я ж казав брати куртку.-Вартовим спритам не потрібні куртки.
Ну, не знаю. Вигляд у тебе змерзлий.
Мені так подобається.До речі, ти й сам уже посинів.
Та це від киселю.
Я тут подумав
і, здається, я щось підхопив.
Ох, Бліпе. Перестань.
Не можна зновпропускати Сніжну лабораторію.
Що то таке?
Це професорка Ґлясон.
Бонжур, спритенята.Вітаю в Сніжній лабораторії.
Вітаю!
Мадемуазель Ґлясон, ви вже тут?
Бонжур, месьє Шньор.
Я вам не заважатиму.Але скоро повернуся.
Що ж. Ходімо всередину.
Надіюся, всі влізуть. Заходьте.
Як тут добре й тепло.
Це не надовго.
Усім приготуватися.
Увага. Усі розійдіться,знайдіть собі чистий лід.
Надіюся, ви всі вивчили фігури.
Пам'ятайте: симетрія, симетрія,симетрія.
І не списуйте.
Кожна сніжинка повинна бути унікальна.
У кожну свою сніжинкувкладіть часточку себе.
-Що це ти робиш?-Побачиш.
Якщо ви закінчили малювати,
тепер сніжинки треба оживити.
Так! Наведіть на лід верчиків.
Відчуйте творчу енергію.
Хай вона йде крізь вас.
Давайте, верчики, допоможіть!
Може, сніжинки – не твоє.
Ну що, Бліпе?
Нічого собі!
-Як точно.-Молодець.
Яка симетрія. Це тріумф.
Бліп-бліп, ура!
Ого, Бліпе. А чого ж ти так переживав?
Ти найкращий у класі.
Гей, уже можна розслабитися.Усе скінчилося.
Ох, миле моє, невинне спритеня-вовчик.
Ще нічого навіть не почалося.
-Тобто?-Прекрасна робота, учні.
Тепер виходьте зі своїми сніженятаминадвір
до професорки Ґлясон.
Пора танцювати.
-Танцювати?-Танцювати.
Перш ніж ваші сніженятапіднімуться на поверхню,
вони повинні навчитися танцювати.
Беріть свою пару і йдіть за мною.
Ти через це весь день нервуєшся?Це ж лише танці.
Це не лише танці.Це справжнє приниження.
Я не вмію танцювати.
Месьє Шньор, а ви з нами сьогодніне потанцюєте?
Ні, дякую, мадемуазель Ґлясон.
Та ну, що ви.
Хто хоче бути першим?
Ми станцюємо перші.
Ось. Усі бачать?
Дивіться, як вона рухаєтьсяразом з вітром.
Яка грація, яка координація.
Маніфік, Онейро.
Хто далі?
Клас!
Нє-нє-нє.
Ні.
Вибачте, професорко. Та це неможливо.
Я взагалі не вмію танцювати.
Моє любе спритеня,
ти ж прекрасно знаєш, що танець –частина дивовижного творчого процесу.
Якщо ти не віриш, що можеш це зробити,
то які в тебе шанси?
Бідолашний Бліп. Він узагаліне може танцювати.
Усі можуть танцювати.
Думаю, я маю те,що допоможе тобі танцювати.
Воно не подіє.
Це що, сфера?
Авжеж.
Це танцювальна сфера.
Мені її дав ритмосприт.
Той, хто її тримає, танцює, мов вітер.
Дивися, з нею навітьмоє волосся танцює.
Немислимо. Вона справді допомагає?
Так. Я жахливо танцюю,
але цілий день її використовую.
Спробуй.
Мабуть, вона наповнена якоюсьзагадковою рушійною енергією.
Ритмосприт саме так і сказав.
Ну що ж, танцювальна сферо.Починай діяти.
-Давай, Бліпе!-Так, Бліпе!
Ніколи не бачила таких танців.
Браво!
Я хочу ще раз!
-Браво!-Молодець, Бліпе. Дуже добре!
Мадемуазель,
хотів вас спитати, чи не хочете ви…
Професоре, а чи не можеваше питання почекати?
Я б дуже хотіла потанцювати.
О так.
Вовчику, як добре, що ритмоспритдав тобі цю танцювальну сферу.
Не було ніякого ритмосприта.
І це не танцювальна сфера.Це повітряна кулька.
А що таке «потрівяна лулька»?
Та неважливо.
Йому просто треба було повірити,що він може – і він зміг.
Правда, гарно, Пухнатику?
Немов іде сніг.
Переклад субтитрів: Ольга Сушицька