Vlčík a Továrna na cokoliv
1. KAPITOLA
„Ve které Vlčík prožije dobrodružství“
Za dobrodružstvím s Vlčkovými.
Kdo ví, co nás potká?
Jen Pudink, máma a já.
Stihneme už jen jednu. Brzo už tam budeme.
Ale no tak. Internátní škola bude super.
Bude to nový dobrodružství.
Moc dobrodružně se necítím.
Ale jo.
Vyrazíš sám do neznáma.No není to dobrodružství?
Asi trochu je.
Dobře. Naštěstí jsem připravený.
Hleď!
- Na co to hledím?- Světelný dřevec. Vyrobil jsem ho včera.
Říkám mu Excalibum.
Ale na co je?
Říkalas, že ta škola má jezero.Tak tam bude i jezerní příšera.
Možná že i bahenní leviatan.
Tím dobrodružstvím jsem myslela spíš
vyrazit hledat nové kamarády.
Mám se s leviatanem skamarádit?
Zajímavý.Musím oprášit příšerkovskou hantýrku.
Bahennímu leviatanovinení radno říct něco špatně. Věř mi.
Tentokrát to bude lepší. Slibuju.
Tos říkala i minule.
- Nemůžu s tebou zůstat doma?- Promiň, zlato. Je to tak lepší.
Je normální být nervózní a bát se.
Tak začínají ta nejlepší dobrodružství.
Jen jim musíš dát šanci.
Seznam se s nimi.
Nemusíš být pořád jen ve svém světě.
Ale já mám svůj svět rád.Nechci být v tomhle světě.
Je nudný a obyčejnýa nikdo mě ve svém světě nechce.
Hej. Poslyš…
Oni si myslí, že jsem divný, mami.
Nadávají mi. Vždycky se mi smějou.
Mami, myslíš si, že jsem divný?
Ano.
A ani bych si to nepřála jinak.
Jsi snílek.
A krásní podivíni jako ty
mění tento starý nudný svět k lepšímu.
Jen musíš najít svoje místo, nic víc.
Jsem na tebe hrdá.
Budeš beze mě v pořádku?
Samozřejmě. Nezapomeň, že mám taky masku.
Co je?
Nic.
Jen nám budeš chybět.
VLČKOVÁ & SYN
Ta maska.
Vypadáš jako vlk.
- Čau nováčku. Co je to za divnou masku?- To nic není.
- To je mapa pokladu?- No, jo.
Na co?
Každý badatel potřebuje mapu.
Hele, koukejte. Myslí si, že je pirát.
Prej pirát.
Hej! Pusť to! Co děláš?
No tak.
Ach bože.
Hele.
To není žádný dobrodružství.
Ahoj.
Odkud jsi?
Hej! Jak se jmenuješ?
Kde jsi?
Hej!
Neboj se, mráčku. Zachráním tě.
Honem, Klíčku. Přijdeme pozdě.
Strašně klouže.
- Jestli mě namočí…- Má jméno,
což je, jak víš, Chumáč.
Tak mu říkat nebudu.
A do prkýnka.
Víš, Xandro, připadá mi,že ten projekt nebereš vážně.
Máme se o Chumáče láskyplně starat.
To tys ho nechal utéct.
Chumáč jen chtěl být dospělým mrakem.
Že jo, ty můj Chumáčku?
Dobře, tak jdeme.
Teta Xandra je nějaká nabručená, že jo?
Klíčku, pojď do portálu.
- Bručounka nabručená.- Klíčku, jestli nepůjdeš…
Bručounka, bručounka… Hej!
Hopla.
Jsem zvědavější a zvědavější.
Haló?
- Sleduješ nás, kámo?- Jo, kámo?
Jen jsem…Co děláte s tím chudákem mrakem?
S Chumáčem? Je to kamarád Chumáče.
Ne, Klíčku. Je to člověk.
Člověk?
Samozřejmě, že jsem člověk.Co bych byl jinýho?
Co je to za místo?
Nic. Nikde. Je to tajemství.
Teda sen. Všechno je to jen sen.
Tady být nesmíš.
Musíš jít, nebo budeme mít potíže.
Ne, počkejte. Nechci zpátky.
Nejsem člověk. Jsem to, co vy.
Jsi skříťák.
Jo, přesně tak.
Vidíš mě?
Jo.
Vidíš, nemůže to být člověk.Lidé skříťáky nevidí, ty hloupá.
Skříťák, jo?
Jestli jsi skříťák,tak víš, kde je Továrna na mraky.
- Jasně.- A kde je?
To je jednoduchý. Je přímo…
…tady.
Tím jsem samozřejmě myslel…
…tady.
To byl vtip.
Vlastně je…
Dobře. Poslední.
Co to je?
Co tím myslíš?Továrna na cokoliv, hlupáčku.
Jaký druh skříťáka vlastně jsi?
No…
Skvělý.
Odvedeme ho do říše lidí, než si všimnou…
Co děláte, skříťáci? Flinkáte se?
To bych si nedovolil.
- Profesor Čárymár.- Kdopak to je?
Cítím nějakou nekalost.
- Je to nováček.- Divné jméno, „Nováček“.
Znal jsem Nováka.Myslím, že mi dluží sendvič.
Ten lump si myslel, že na to zapomenu.To ne. Chci svůj sendvič.
Ne, pane profesore. Nový student.
Jmenuje se Vlčík.
Vlčík. Jmenuje se Vlčík.
Nový student?
Dobře.
Běžte, skříťáčci,ať nepřijdete pozdě do školy.
Kdybyste potkali Nováka,
řekněte mu, ať má máslo na hlavě,protože si přijdu pro ten sendvič.
Sendvič!
Celou tu dobu jsi byl skříťák.
Ne, Klíčku. Pořád je…
Jen jsem… To je fuk.
Člověče, musíš s námado Továrny na mraky. Moc nevyčnívej.
Pak vymyslíme, jak se tě zbavíme.
Nezapomeňte, žáci, toto je jednaz nejdůležitějších částí továrny.
Všechny přírodní živly na světěvznikají zde v laboratořích
a pak jsou vyslány na povrch.
Sníh, sluneční svit, vítr, déšť.To všechno.
Kam odešel?
To jsou mraky?
Ty mraky ve tvaru mrakůpřipomínající mraky?
Ano, to jsou mraky.
Všichni za mnou, prosím.
Proč jsou uvnitř?
Na někoho, kdo se snaží nevyčnívat,
kladeš hodně otázek.
Mraky jsou nejdřív malé, bílé a měkké
jako mráčky, o které se staráte.
Ale když vyrostou,mohou být hodně emocionální.
Staráme se, aby byly šťastné.
Žádný mrak ale není šťastný pořád.
Někdy jsou smutnéa stanou se z nich dešťové mraky.
Někdy se rozčílía stanou se z nich bouřkové mraky.
Tyto emocejsou ale součástí rovnováhy světa.
Dešťové mraky jsou přece taky potřeba.
Žáci,měli jste za úkol starat se o své mráčky
a připravit je na svět.
Jakpak vám to šlo?
Dobře, Chumáči. Můžeme?
Běž nahoru a buď opravdovým mrakem.
Buď sám sebou.Ať na tebe můžeme být hrdí.
Vyrostl tak rychle.
Pěkné.
Ano.
Kam Chumáče berou?
Možná mají speciální místopro strašně roztomilé mraky?
Tak, všechny tyto mrakyjsou připravené jít do říše lidí.
- Výborně, skříťáci.- A co Chumáč?
Obávám se, že je…
No, tam nahoru by se nehodil.Je trochu moc zvláštní.
Ale to je dobře.
Chumáči?
Klid. Všichni za mnou.
Jsou tu všichni? Ach bože!
Teď přece neodejdeme.Začalo to být zajímavý. Že jo, Klíčku?
Klíčku?
Možná že když budeme zticha, tak se unaví.
Ani náhodou. Musím to tam jít vyřešit.
Člověče, drž se zpátky. Já to vyřídím.
Ale můžu pomoct.
Jaký máš schopnosti?
Žádný nemá, Klíčku.Opakuju, není to skříťák.
Žádný nemám? A co tohle?
To je štít?
Nefunguje to! Jen ho provokuješ!
Měl ses držet zpátky!
Mám nápad, ale potřebuju blíž.
- Blíž? Proč?- Myslím, že je Chumáč jen rozrušený.
- Taky to tak mívám.- Měníš se v obří příšeru nabitou blesky?
Tak nějak. Uvnitř.
Ale co s tím uděláme?
- Klíčku, popínavky.- Bojim! Kde?
- Ne, takový ty tvoje…- Tyhle tuctovky?
Jo! Můžeš mě dostat nahoru?
Chci s ním mluvit.
Zkusím to.
- Připraven?- Jo.
Chumáči, to jsem já.
Poslyš. Bude to dobrý.
Vím, že to vypadá zle.Máš pocit, že nezapadáš
a že tě nikdo nemá rád, ale nevíš proč.
V hlavě se ti to pomotájako špagety a ohňostroj.
Taky to tak někdy mívám.
Víš, co mi vždycky pomůže?
Objetí.
Nechceš to vyzkoušet?
Musí fakt dobře objímat.
Koukněte, co ten váš mrak natropil.
- Kde je?- Mrak? Byl tady mrak?
- Žádný jsem neviděla.- Co přesně myslíte tím „mrakem“?
Jděte k profesoru Čárymárovido ředitelny. Hned.
A do prkýnka.
- Objetí?- Cože?
Uklidnili jste tu bouři objetím?
Ano.
To je geniální!
Co se týká toho člověka.
Promiňte. Hned ho odvedeme zpátky.
Počkejte. Já nechci zpátky.
Tam nahoru se nehodím.
Všichni si tam myslí, že jsem divný.
Copak na tom záleží?
To podivíni jako ty, kteří nezapadají,
mění tento svět k lepšímu.
- Jen tam nahoře musíš najít své místo.- Ale co když je moje místo tady s vámi?
Lidé patří do říše lidí.Jak napovídá název.
Ale on není člověk. Je skříťák.
Lidé skříťáky nevidí, ale on nás vidí.
Jak to vysvětlíte?
Jakpak?
A září.
- Cože?- Jo, co?
Lidé zářit nemají, ale on někdy září.Viděl jsem to.
Opravdu září? To je divné.
Podivné.
Možná se v tobě skrývá víc, než je patrné.
Můžu tu zůstat?
Můžeš.
- Hurá!- Aspoň na chvilku.
- Cože? Proč?- Nejsem si jistý.
Něco na něm je.Cítím, jak mě to šimrá ve vousech.
Chci čas na rozmyšlenou.
Mám jednu podmínku.
Ano. Cokoli.
Lidé nesmí o říši skříťáků vědět,
a už vůbec se nesmí toulat chodbami.
Kdyby se rozkřiklo, že je tu člověk…
Nasaď si tu maskua o tom problému s lidstvím pomlčíme,
dokud si nerozmyslím, co s tebou, jo?
Tak jo.
Máma měla pravdu.
Je to velký dobrodružství!
Hurá!
Hurá.
Překlad titulků: Veronika Ageiwa