ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
Ця книжка магії, яку тобі залишила мама, така крута.
Дуже.
Круто було б знати як нею користуватись.
Що все це означає? Це рецепти?
Якщо так, то я їстиму напівфабрикати до кінця життя.
Язик жаби? А це що, яйце дракона?
Це, напевно, заклинання.
Але…
як нам знати, як їх використовувати?
Правдоляри!
Ось що це таке.
«Якщо хтось себе за іншого представляє, одягни й побачиш, як правда виглядає».
Я бачу вас так само.
А бачиш, що я їла на сніданок?
Ні.
Бачу лиш тебе.
Добре, бо я з'їла твій мафін.
Чому б тобі не спробувати якесь заклинання?
Бо я не знаю як.
Рано чи пізно доведеться навчитись,
і дивлячись на те, як ті відьми за нами полюють,
скоріше рано, аніж пізно.
Будь ласка, давай спробуємо заклинання!
Лиш одне-однісіньке.
Ну ж бо.
Гаразд.
«Яблуні, що говорять».
«Кажані, що вищать».
«Хмари з солодкої вати».
О, дивіться!
«Круті іграшки, що говорять».
Оце весело.
Отой малий!
«Від правил звільнись, зі мною розговорись».
-Кажу говори, а не танцюй. -Ну ж бо, Вілло.
Це й так дуже круто.
Як перебирає.
Глянь. Давай це. «Привабливе волосся».
Я ну дуже хочу змінити зачіску. Почаклуй, Вілло.
«Волосся, яке зачаровує всіх, блискуче, густе і м'яке, наче сніг».
Так! Хочу волосся як в рекламі!
Ну як, гарне?
По очам можу прочитати, що воно неймовірне.
Хороший об'єм?
Об'єм - це ще не все.
І якщо лісоруби гарні,
то так, звісно ж гарне. Правильно?
Дві свинки додати одну свинку--
І як ви сьогодні, пані Джуніпер?
Чудово.
Гадаю, чудово.
Ніби втомлена.
Чому б тобі не взяти вихідний?
Вілло Ворд, сюди біжи,
тут твій мафін, ось, держи!
Про що думаєш, Вілло?
Ти задумувався про своє місце у світі?
Яка твоя місія?
У цьому й полягає краса життєвої подорожі,
вона розкривається у русі.
-Розкривається? -Так.
Відповіді з неба не падають.
Вони приходять поступово.
От дивись, щось може з тобою трапитись, і ти не знаєш чому,
але те, що відбувається пізніше, відкриває розуміння.
Після першої події ти готова до другої.
Тобто перша подія готує тебе до другої.
Друга подія-- Ти ж розумієш, так? Так?
Не зовсім.
Ну, зрозумієш.
Я називаю це магією подорожі.
Піп.
Привіт, ранкові пташки! Як воно?
Подразнення шкіри.
Маю подразнення після бриття.
Люсі, це сталось випадково.
-Забудь. -Подразнення? Випадково?
Так що це було?
Побачимось, тату. Нам пора. Бувай!
Хтось має лосьйон після бриття?
Після бриття?
Підіб'ємо підсумки.
Моя мама, може, і була відьмою, але я - в жодному разі.
Вілло, ти не можеш просто здатися.
Запитай пані Джуніпер. Вона на цьому знається.
Так! Ну ж бо, Вілло, спробуй.
-Спробуй! -Тобі ж самій хочеться!
Гаразд. Думаю, можна й запитати.
Так.
ВАЙНДІНГ-ВЕЙ СЕРЕДНЯ ШКОЛА
Народ.
У мене погані новини.
Там заміна.
Чудово, хто ж тепер нам допомагатиме?
Що якщо моя борода вернеться?
Перестань.
Добридень!
Щоб лиха не знати, треба рано вставати.
Заходьте. Якнайкращого ранечку вам.
Я на заміні, пані Вінкл--
Пінкл
Вінкл-Пінкл?
Дивне ім'я.
Згідно з сайтом про прізвища ми родом із шанованих Вінкл-Пінклів,
що жили на землі Фінкл-Стінкл.
У північному регіоні Дінґл-Бінґл-Ламбер-Бінґл-Бу.
Чули про нього?
Я сподівалась,
що такі милі дівчатка як ви троє
прийдуть рано і покажуть мені свою гарну класну кімнату.
Гаразд.
У пані Джуніпер
усі книжки отут на поличці.
А її шкільна тваринка, Піґґі, отут.
Дивно. Де Піґґі?
Може, вона забрала його додому.
Інколи і тваринки потребують більше любові, як усі ми.
Вибач, але я трохи відволікаюсь на твій кулон, Вілло.
Він такий магічний.
Можете так вважати.
Це подарунок від моєї мами.
Можна я на нього погляну?
Нічого.
Я чекала так довго.
Можу почекати ще.
Заходьте. Ласкаво прошу в клас!
Давайте почнемо урок.
Мені здається, чи з цією заміною щось не те?
Бачила, як вона дивилась на твій кулон?
Той погляд був неначе--
Хіба я не найщасливіша вчителька у світі?
Класна кімната повна дітей.
А хіба бувають інші класні кімнати?
Гаразд, пані Вінкл-Веддл-Стінкл-Пінкл.
Давай поглянемо, хто ти така.
План уроку.
О Господи, вони працюють.
Ніяка це не заміна.
Це відьма Ванда!
Гадаю, вона відсторонила пані Джуніпер, щоб дістати твій амулет!
То де пані Джуніпер?
Може бути в небезпеці.
Ці відьми ні перед чим не зупиняться задля мого кулону.
Перепрошую, діти, що там таке?
Я якраз хотіла почати гру «назви предмет».
Може, ти, Вілло, могла б підійти зі своїм кулоном
і показати його класу?
«Назви предмет»? Як у дитсадку?
Або ж, що навіть простіше, передати його мені, щоб я показала.
А після цього, може, ще в «кішки-мишки» пограємось?
Ходімо!
Ходімо! Ну ж бо! Давай!
НАЗВИ ПРЕДМЕТ
О Господи. Ти що, справжня відьма?
А ти чула про трьох відьом із Вайндінг-Вей?
Вони були такими поганими, і «погані» не в значенні «круті».
А в значенні «Я дістану тебе і твого маленького Тото».
Отож…
Чекай, ти ж погана відьма, так? Я зрозуміла з першого погляду.
Ого. Я в справжній відьомській берлозі?
Ні. Взагалі-то це склад.
Але мушу визнати. Тут дуже по-домашньому.
Павутинна сітка доповнює чорну плісняву
так делікатно, але всмак.
Ого, справжня відьма і справжній відьомський склад.
І я, звичайнісінька--
Ти завжди так багато говориш?
Тільки коли я в захваті.
Не хочу турбувати, і трохи не по собі,
але можна з тобою сфотографуватися?
Або ж автограф мені теж би підійшов.
Знаю, це трохи старомодно.
Чекай. Чому я взагалі тут?
Це..?
Це ж недобре, правда?
Думаю, вони здогадались.
Нам треба нове прикриття.
Те, чому діти довіряють.
Так! Той, кого люблять всі діти, наприклад, директор.
Чи прибиральник.
Прошу.
Щось ще краще, наприклад…
директор чи прибиральник!
Я така розумна.
Синонім «директору» на вісім букв?
Напевно, Р-О-З-У-М-Н-И-Й!
Я з усім розберусь. Ти тут трансформуй. Зустрінемось зверху.
Вважай амулет нашим.
Я вже говорила, як люблю свій неймовірний розум? Дуже.
Бу.
Ще можу.
Чекай! То мої учні і моя класна кімната.
Не підходь до них!
Нам треба лиш забрати дещо в однієї з твоїх учениць,
а ти поки сиди зручненько.
Перепрошую.
Привіт, Френк.
Здоров, друже. Не встрявай у біду.
Піду-но я наверх прибрати весь цей безлад.
Усе таке дивне. Ми маємо дістатись до моєї шафи за книгою магії.
-Із неї навіть вчителька не вийшла! -Знаю.
Вибачте, панянки. Цей коридор перекрито. Трубу прорвало.
Але підлога суха.
Саме так. Ось чому це небезпечно.
Для виходу у нас є інший шлях в обхід.
Після вас.
Сюди, дівчата.
Ось сюди.
Френк поводиться…
дивно.
Тому що Френк - це не Френк.
Гаразд, ходіть.
Ну ж бо.
Підходьте!
Ми майже прийшли.
Рухайтесь!
Ідіть сюди.
Ми прийшли. Осюди.
-Це Вільма! -Зілля прикриття, швидко!
Ось.
Ось сюди.
Прямо в--
-Гей! Що? -Тікайте!
Ні! Чекайте!
-Відійди, обманщику! -Ану назад!
Ану верніться! Зараз! Чекайте.
Дівчатка, де ви?
Це не смішно.
Ну ж бо, покажіться.
І хто тепер нам допоможе?
Директор Мак-Кей! Він завжди знає, що робити.
Директоре Мак-Кей!
Як ви, дівчата, сюди зайшли? Я вас не чув і не бачив.
Ми такі.
Такі ж тихі, як милі котенята.
Тобто--
Чим можу допомогти… друзі.
Дехто із факультету не ті, за кого себе видають.
Недобре.
Та перед цим почнемо з вашого порушення
дрескоду школи Вайндінг-Вей.
Чекайте. У нас хіба є дрескод?
-Так. Ніяких ланцюжків. Сюди його. -Новий дрескод про ланцюжки?
Я бачила хлопця у шльопанцях із «Зоряними війнами».
-Хіба це чесно? -Життя нечесне, солодка.
Сюди, Вілло Ворд.
Ну ж бо.
Як щодо окулярів?
Вони дозволені?
Так.
Окуляри можна.
І твій кулон теж можна. Тільки той дай сюди.
Звісно, директоре Мак-Кей.
Чи, точніше, директорка-відьма Ванда!
Так і знала!
Попались.
-Ось ти де! -Погані новини.
Виявляється, діти не люблять прибиральників.
Як і директорів. А знаєш, кого всі люблять?
Вчительку на заміні!
Хіба вони не здогадались, що то була ти?
Принаймні мені не треба носити ту жалюгідну краватку. Сюди!
Добре. Нам треба перепочити.
І трохи часу, щоб розкрити, хто є хто.
Розкрити!
Саме так, Люсі!
Мій тато був правий.
Це все частина подорожі.
Ця книга потрапила до мене неспроста.
Якщо ми хочемо врятувати цю школу, то я маю зачитати кілька заклинань.
Пора дати відсіч.
Добре. Люблю бої заклинань.
Я саме відполірував підлогу, щоб вас було легше волочити.
Але ось що,
віддайте мені книгу і кулон,
і ми квити.
Що скажете?
Зілля прикриття, мерщій!
Чудово. Склад.
А з іншого боку, тут має бути багато мишей!
Мишей?!
Чому я це сказала? Це, певно, мій котячий мозок.
Пані Джуніпер?
Ви троє тільки що були котами?
Ні.
Так і знала, що ти чаклунка!
Нам треба допомога. Вони хочуть забрати мій амулет.
Гаразд. Прошу, розв'яжіть мене спочатку.
Знаєте, мені про магію не так багато відомо.
Хіба ви самі не можете справитись? Ви ж тільки що були котами.
Не можемо. Щоразу, як я кажу заклинання, щось йде не так.
Гаразд, я про таке читала. Це нормально для початківців.
Тобі потрібно вірити в слова, які ти промовляєш.
Ось ти де, Вілло!
Прогулюєш мій урок, бачу.
Думали, можете від нас втекти?
Віддай амулет, Вілло. Ми не підемо поки його не отримаємо.
Давай по-хорошому.
Зупиніться! Вам спочатку доведеться пройти повз мене.
-Гаразд! -Добре.
-Добре! -Ідемо!
-Пані Джуніпер, що нам робити? -Віддати їм амулет?
Ні! Це моєї мами,
-і вони його не отримають! -Так сумно!
Така правильна вчителька, а не може допомогти своїм учням.
Чи своєму маленькому Піґґі.
Піґґі? Що з Піґґі?
Піґґі!
Так, як я вас вчила. Слова мають силу, коли ви в них вірите.
Добре вийшло.
Волосся, яке зачаровує всіх, блискуче, густе і м'яке, наче сніг.
Ах ти--
Знала, в тебе вийде!
Ти нас розізлила.
Останнього разу я начаклувала бороду!
Що ж, відмінно за старання.
Чи добре за нудьгу?
Ачи незадовільно, бо це кінець?
-Виходьте. Мерщій! -Тікаймо.
Привіт. Погоня зі справжніми відьмами. Гештег «Благословіть!»
Ми знаємо, що ви десь тут.
О ні, нас оточили. Що тепер?
Раз-два-три-чотири-п'ять, я йду вас всіх шукать.
Нам потрібно наступне заклинання.
-У мене не виходить! -Вийде. Глибоко вдихни.
Надай словам значення. Ти вмієш.
Ти знаєш, що можеш це знову зробити. Ти маєш лиш повірити.
Так чи інакше, Вілло Ворд, але ти віддасиш нам амулет.
«Якщо проблеми близько підішли, ти мерщій їх геть відішли!»
У нас вийшло!
Сеструнки справились!
Чекайте.
Що таке?
-Піґґі. -Піґґі.
Піґґі!
Чудова робота, молодці.
Пишаюсь тим, що приймала участь, і ще більше, - що вас навчаю.
Дякую, пані Джуніпер.
Так ви нам ще допомагатимете?
Було б добре мати дорослого, який нам вірить.
Ну…
як ваша вчителька, а також як відьомствознавчиня…
із задоволенням.
Усі в справі!
Вперед, сеструнки!
Не хочу псувати свято, але що саме сталося з тими відьмами?
Як вони могли знову перемогти нас?
На тебе какнули.
-Привіт, Френк. -Директо Мак-Кей?
Є хто там?
-Допоможіть! -Допоможіть!
-Ти навіть мого ім'я не знаєш, правда? -Директор?
-Допоможіть! -Допоможіть!
-Френк. -Директор Мак-Кей.
Гарного дня.
Тату.
Я маю бути чесною з тобою.
Здається, я…
відьма.
А я - маг.
Ходімо додому, люба,
поїмо відому відьомську юшку із повільноварки.
Ти все ще мені не віриш, правда?
Я вірю в тебе.
Це теж рахується, так?
Та наче.
Тоді чудово!
Ходімо додому. Поведеш?
Усе ще не віриться, що ті дівчата-карлик начаклували нам вуса.
Та знаєш, мені потихеньку починає подобатись.
Час робити чик-чик.
Твоя рука тремтить. Чому ти тремтиш?
Так ти хочеш позбутися їх чи ні?
Ну, я лиш не хочу померти.
Тітки? Ви кликали.
Любий племіннику, хочеш прискорити свою підготовку?
О Господи, то було б чудово!
Тобто…
так.
Не проти. Що мені робити?
Отож…
пам'ятаєш той кулон, про який ми говорили?
Тобі треба його добути.
Із задоволенням.
Субтитри переклала Маргарита Малецька