ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
Удачі, маленька Вілло.
ЗІЛЛЯ ПРИКРИТТЯ
ЧЕРЕЗ 12 РОКІВ
Чилі, чилі, чила, віллі, віллі, Вілла.
Чудові чилі на День народження.
Так пишаюсь своєю імениннецею,
яка замовила таткову фірмову страву на своє свято.
Це не було б моє свято без неї.
Я знаю, ти хотіла телефон,
але, думаю…
це тобі сподобається
навіть більше.
Ну ж бо/, відкривай.
«Власність Вілли Ворд».
Це було твоєї мами.
Вона хотіла дати його тобі, коли ти знатимеш, що з ним робити.
Я не спеціаліст в моді, але думаю, що в 12 років
ти знаєш, як носити кулон.
Вона завжди жартувала, що це магічний кулон.
Твоя мама завжди говорила:
«Повір у магію,
і життя нею наповниться».
-Допоможеш його вдягнути? -Так.
Ну як я виглядаю?
Красива, як твоя мама.
А вона була найкрасивішою жінкою у світі.
Дякую за те, що довірив це мені, тату.
Завжди носитиму.
З Днем народження, люба.
Чилі.
Не поріжся, імениннице,
бо ця страва гостра.
Не може бути, після цього всього…
Здається, вони не залишили його із вуйком Вільямом.
Викресли і цього зі списку.
Дванадцять років пошуку,
і знову глухий кут. Ми його вчасно не знайдем!
Не знаю, Вільмо,
якби ти допомогла копати, то, може, б і знайшли, правда?
О так, це добряча допомога.
Чекай!
Що за..?
Хіба це можливо?
-Думаю, так. -Так! Він знову у Вайндінг-Вей!
Мене майже здуло. Амулет повернувся.
І ви нізащо не вгадаєте куди.
То ми можемо перестати копати?
Курчат по осені рахують, Тінь, але так, можете.
Ви знайшли амулет?
Гей, що ви робите? Зупиніться!
Ходімо звідси.
Побачимось, смертний.
Не можу повірити, що весь цей час він був під нашими носами.
Саме там.
Саме там у Вілли…
вдома.
Добре, що ми його хоча б знайшли.
Хіба це добре? Бо ми витратили, не знаю,
більше десяти років нашого життя у пошуках?
Гаразд.
Липкопальцевий Шниро,
завтра займешся тим, що ти найкраще робиш.
Що завгодно, бос.
Шнира вас не підведе.
І зрештою…
амулет буде наш.
Добре, заходимо.
Думаю, я залишусь тут.
Давайте почнемо вечірку!
Вибач, я спізнилась.
Планування нічного дівичника не таке просте.
Скаут, ти не спізнилась. Ти на 30 секунд раніше.
Ненавиджу спізнюватись.
Вілло!
Люсі!
Розпочнемо святкування іменинів Вілли Ворд!
Ніяк не могла знайти свій велосипед, тому довелось позичити в брата.
Пане Ворд, можна прямо в лоб?
Усім відомо, що у вашій справі ваші пакуночки найкращі.
Було б чудово, якби ми могли порушити традицію і дістатись до них раніше.
Ох, Скаут, ти знаєш, що лестощі на мене завжди діють.
Я ж не просто так подався в цукерковий бізнес.
-Круто! -Сюди!
-Тату, думаю, вони знають. -Ні, сюди.
-Гаразд. -Не хочу це пом'яти.
Це найкращі цукерки у світі!
Пакунки твого тата рулять.
Дівчата, ви впевнені, що хочете спати на горищі?
Так, тату. Тут цікавіше розповідати історії про привидів.
Гаразд. Але не дуже страшні, добре? І вимкніть світло до півночі.
Люблю тебе.
Люблю тебе, тату.
Готові?
Це був її.
Тато хотів почекати, поки я підросту, щоб я його носила.
У твоєї мами був чудовий смак.
Такий старовинний.
Ти про неї майже не говориш.
Я про неї небагато знаю.
Хотілося б знати більше, але, боюсь, тато засмучується,
коли я постійно задаю питання.
Окрім того, у мене відчуття, що вона зараз тут.
Чого він так довго?
Ніколи не посилай щура робити котячу роботу.
Поки ми говоримо, він робить щось не те.
Ну ж бо.
Оскільки Геловін близько,
я розкажу легенду про трьох відьом із Вайндінг-Вей.
Ти ж знаєш, що це все вигадка, правда?
Хто сказав?
Що це було?
Ви не повинні були мене бачити.
Що?
Ти щось сказав?
Ой.
Пробачте, що перервав. Я ненароком. Повертайтесь до того, що ви робили.
Чого кричите? Ви мене лякаєте.
Чекайте, у нього мій кулон.
Бувайте!
Куди він побіг?
Забудьте, що я тут був.
Чому він говорить?
Я не буду його торкатись!
Не треба торкатись,
лиш відберіть мій кулон.
Ми маємо його знайти!
На здоров'я.
Дякую.
Я його знайшла!
Оточімо його!
Попався наче щур.
Це кулон моєї мами.
Поклади на підлогу.
Ой ні.
Щось не так. Я вже ж поклав його!
Що відбувається?
Вілло!
Мітло, зупинись!
Зупиніться!
Що це було?
Без уявлення.
Це було дуже страшно.
Обережно!
Треба звідси забиратись.
-Побачимось, дітки! -Ні!
Спіймала!
Ні? Нічого? Як щодо цього?
Ні.
-Випустіть! -Ховаймося!
Ти віддаєш мені кулон, а я тобі - свободу.
Слухай, я не можу, це довга історія. Повір.
Тоді тобі доведеться залишитись у банці назавжди,
і скоро ти будеш дуже голодний.
То ми домовились?
Гаразд.
Домовились.
Хто ти взагалі?
Гаразд.
Не розказуй.
Тобі пощастило, що я люблю тварин, інакше тобі було б непереливки.
Вілло.
Ти прямо як твоя мама, така добра.
Чекай, ти щойно сказав, що я як
моя мама?
Шниро, чому так довго?
Мушу йти, Вілло!
Тобто хто ти там.
Що ти знаєш про мою маму? І звідки тобі відоме моє ім'я?
Дістала?
Звідки він був у моєї мами?
Де він?
Я тут!
Нарешті!
Спершу хороша новина.
Ми знайшли кулон.
-Чудова робота, Шниро! -Молодець!
Матимеш сир із пліснявою на вечерю.
Я вже думала, що на тебе не можна покладатися, але ти довів протилежне!
Так, довів, малий ти шнира-пронира, смердючий, як помиї,
страшний, як котячий кошмар! Давай сюди.
Прибережіть компліменти, бо зараз буде погана новина.
І це, те що
він у неї.
Знаєш що? Усі свої компліменти я забираю назад!
У неї?
Ні.
-Ти ж не хочеш сказати--? -Так. Кулон у Вілли Ворд.
Ще такого дивного сну в мене не було.
Не думаю, що це був сон.
Хочеш сказати, що ти й справді літала на мітлі?
І що щури можуть розмовляти?
Може, ми сходимо з розуму?
Сьогодні школярки літатимуть на мітлах і розказуватимуть секрети,
а щурі крастимуть коштовності у нашому спецвипуску
«Божевільні пригоди школярок».
Це точно не звичайний кулон.
Що тобі тато не розказує?
Давай дізнаємося.
Каша-каша! Вілла наша!
Приходь їсти свою особливу кашу.
Тату, ти нізащо не вгадаєш, що сталося!
Прокинулась, а кулон був у щура, який розмовляв.
Ви правильно почули «щур, який розмовляв»?
Ми ловили його мітлами,
а потім мітли почали літати!
Не може бути!
Мітли, що літають, і щурі, що говорять.
Ну і нічка!
Так. Вілла вилетіла прямо у вікно.
А щур сказав, що я схожа на маму.
Ну що ж, тут він не помилився, ти красива зовні і в душі.
Знаєш, може, і я міг би поговорити зі щурем, який знав твою маму.
Ми б ділилися історіями.
Хіба це не божевілля?!
Божевілля, так!
Ти нам не віриш, правда?
Я вірю в те, що багато цукерок і страшні історії приносять дивні сни.
Раз перед сном я з'їв п'ять шоколадок
і прокинувся з думкою, що я їздив на гіпопотамі по Місяцю,
щоб зустріти Зефірну Королеву і з'їсти ракету,
зроблену із желе, а потім грати в хрестики-нулики.
-Тату. -Так?
Це було насправді.
Дістанете мені одну із літаючих мітел?
Для прибирання магазину.
Гаразд, насипайте.
Говорячи про прибирання.
Нічого схожого на мій кулон.
Може, в тій дивній книгарні із кристалами й іншими штуками?
Хороша думка.
-Тьфу, я знову спізнююсь! -Пізніше?
Ми дізнаємось правду. До зустрічі. І не торкайтесь мітел.
-Бувай. -Бувай.
У нас є лиш місяць до Геловіна. Навіщо ти читаєш ту книжку?
Маю блискучу ідею.
Як щодо закляття, яке принесе кулон?
Напевно, ми б його вже використали, якби таке було. Думки вголос.
Я все одно шукатиму.
Гаразд, можете всі замовкнути на хвилинку,
щоб я почула власні думки? Дуже дякую.
Маю сфокусуватися. Нам треба план.
Пропоную зілля, яке перетворить те дівча в малого кролика.
Розумна.
Дурна.
А Кіготь міг би її зловити і принести сюди.
Спочатку змішуємо нігті скаженої гірської білки--
Чому б її просто не запросити на чай? Хто не любить чай?
Дванадцятирічні дівчата. Можеш спробувати лимонад, сік, фрапучино.
Щось таке.
Звідки мені знати? Я ненавиджу дітей. У мене від них кропивниця.
Так, правда? Це ніби… Гаразд, давайте спробуємо цю дурну ідею з чаєм.
Що нам вдягнути?
Не знаю. Щось огидне?
Амулети з котами.
Ні.
Нічого.
Може, тут.
Нуль.
Мамо?
Це справжня загадка.
Доставка для пані Вілли Ворд.
Ще одна тварина, що говорить?
Звідки ти знаєш, хто я?
ВІЛЛА ВОРД
«Люба Вілло Ворд, ми щойно вернулися назад у місто.
Ми дуже добре знали твою маму і хотіли б розповісти тобі про неї
і її магічний кулон.
Запрошуємо тебе після урок на чай із солодощами.
З любов'ю, Ванда і Вільма.
П.С. Ми живемо у старому будинку на вершині гори».
Доброго ранку, Кінґслі Дженкінс. Рада тебе бачити.
Доброго ранку, Вілло Ворд. Ласкаво прошу на урок, у нову пригоду.
Добридень, пані Джуніпер.
Можна запитати…
звідки в тебе цей кулон?
А що?
Нічого.
Просто цікаво.
Він належав моїй мамі.
Чудово! Зрозуміла.
Гаразд.
Гарний кулон.
Готуєшся до Геловіна?
Ти будеш…
модною катастрофою?
Ой, чекай.
Тобі навіть костюма не треба.
Заздрощі - це теж комплімент, Блейн, тому я просто подякую тобі.
Мені він теж гарний.
Таємне місце на сходах.
Зустрічаємося в обід.
Супер важливо.
Де ж вона?
«Запрошуємо тебе після урок на чай із солодощами.
З любов'ю, Ванда і Вільма».
-Що?! -Що?!
Знаю!
Що?!
Ти підеш?
Звісно, піде. Ти ж підеш, правда?
Звісно, піду.
Вони кажуть, що знають про мою маму та кулон.
Ти відважна, якщо йдеш сама.
Я б нізащо не пішла б туди сама. Ви ж знаєте історії?
Саме тому я й не піду сама.
Із ким ти йдеш?
Я запакую перекус. Нічого солодкого. Останні 24 години були достатньо дивні.
Точно.
ВАЙНДІНГ-ВЕЙ СЕРЕДНЯ ШКОЛА
Маю скоро вернутись, щоб дивитись за Соєром.
Це не забере багато часу. Це ж просто чай, так?
Ну ж бо, давайте це зробимо.
Що зробимо?
-Нічого. -Ніхто.
-Привіт, Ваят. -Ви робите щось цікаве?
Ні, щось дуже нудне.
Нудне.
Говори за себе, Люсі. Я б сказала, воно інтригуюче.
Тобто так, нудне.
Таке нудне.
От невдача. Я хотів після уроків зайнятись чимось цікавим.
Побачимось.
Ворон, який розмовляє, - це не нудно.
СТАРІ ЧАСИ ЦУКЕРКОВА
Привіт, Вілло, що ти тут робиш?
Привіт. Прийшла сказати, що буду на годину пізніше.
-Я піду на чай до… -Добре, Вілло.
Гей, малеча! Тоді до вечері, так?
-Гаразд, бувай. -Усе гаразд.
Не хвилюйся, це лиш очні яблука.
Готові?
Чому ми йдемо найстрашнішою дорогою, щоб туди дібратися?
Знаєш, за легендою ці ліси населені привидами,
прокляті трьома відьмами Вайндінг-Вей.
Я чула, що відьми століттями живуть у тому старому будинку.
Ну, це добре, що ми такі хоробрі, так?
Ну ж бо. Це все вигадки.
-І до того ж, не так тут і страшно. -Так.
Напевно, вони просто старі пані,
яким випало жити в старому страшному будинку.
Виглядає, ніби з фільму жахів.
Так.
Що може статися?
Відома остання фраза.
Точно як початок фільму жахів.
Ну що ж, пора.
Агов?
Агов?!
Тут хтось є?
Надіюсь, ви не проти.
Я прийшла з друзями.
Вілло, так гарно тебе знову бачити.
Знову?
Ми знали тебе ще немовлям. Таке миле дитя. Зі шкірою та із…
зубами, з волоссям та іншим.
І Люсі, Скайт.
Вітаємо.
Звідки ви знаєте..?
Ох, це звичайне заклинання бачення, нічого такого.
-Заклинання? -Ні слова про магію.
Прошу,
сідайте.
Отож…
ви знали мою маму?
Знали?
Вона була…
Ми були наче… це.
Ми були найкращими подругами.
Нас трьох було не розділити.
Ну, аж поки Ніл--
Аж поки нічого.
Вона була такою душкою, такою доброю.
Не соромтесь.
Ну що ж, це не зовсім чаювання, правда?
Фігово, так?
Жартую. Ні, тому що немає ніяких солодощів чи чаю.
Але це можна змінити, що я і зроблю. Гаразд?
Чудово!
Що ти робиш?
Ти знаєш, що діти люблять цукерки, тому я підіграю.
-Що відбувається?! -Що відбувається?!
Вам весело?
Це так--
Так весело.
А тепер, Скаут, який твій улюблений десерт?
Цукрова вата!
Цукрова вата.
Ням.
Їстівний стілець? Що?! Це найкращий день мого життя.
Люсі!
Чого б тобі хотілось до чаю о третій?
Ну, я завжди мріяла про шоколадний дощ.
О ні.
Так смачно!
А тепер ти, Вілло. Чого б хотілось тобі?
Я хочу дізнатися про маму.
Отож…
може, більше розмов і менше частунків?
-Вілло, ти що?! -Говори за себе!
Вона тут.
Чого ми чекаємо?
Давай знімемо його з неї.
Ну, може, дати їм шанс повеселитися
на хвилинку.
Шниро, Тінь, замовкніть!
Зачекайте! Це ж той самий щур!
Гадаю, нам пора.
Ні!
Давай напряму, так?
Нам треба твій кулон.
Знаю, тобі б теж хотілося його мати, але який тобі з того толк?
А якщо він повернеться до нас, це буде, як би ти, Вільмо, сказала,
чудесенно, прекрасенно, неймовірненно?
Так, я б саме так і сказала.
Ні!
Він належав моїй мамі, і вона передала його мені.
Ви запросили мене, щоб розповісти про неї, але я нічого не почула.
Тому ми йдемо.
Ні, не йдете.
Тінь.
Дуже прикро, бо це був простий спосіб,
а тепер, знаєте, ми візьмемось за непростий.
Ми не хотіли гратися у злих відьом, але ви нас змусили.
Відьми!
Я ж казала, що легенди правдиві.
Хочеш щось дізнатися про свою матір?
Вона була дуже довірлива.
Прямо…
як…
ти.
Отуди!
-О ні. -Зупиніться!
Сюди, ховаймося!
Відьми вже йдуть за вами!
Ми просто хочемо поговорити.
Вони наближаються!
Ховаймося отут!
Дівчатка!
Де ви?
Я йду вас усіх шукать.
Сюди.
Це якась кімната із зіллям.
Я дзвоню мамі! Мені все одно, якщо отримаю домашній арешт
назавжди. Немає покриття.
Люсі, твоє лице кістлявіше, ніж зазвичай.
-Ти не торкаєшся мене, Скаут. -Торкаюсь.
Ось твоя щока, я зараз я суну палець у твоє око.
В око?
Ой, дівчата?
Знайди якесь зілля!
Зроби щось!
Нічого. «Зілля догори дриґом».
«Літаюче зілля».
«Зілля прикриття».
Ось.
«Якщо тобі треба сховатись від біди, яка наступає,
негайно випий це зілля, таке, що в котів обертає».
Чекай.
То це означає..?
О ні.
-Ти-- -У мене є лапи!
О ні.
І хвіст!
Дівчатка!
Біжімо!
Біжімо? Спочатку треба навчитись ходити без ніг.
Я їм не дам втекти!
Куди вони поділись?!
Гидкі малі дівчиська.
Швидко. Залазьте.
Я скрізь дивилась. Вони зникли.
А я дивилась скрізь, де ти дивилась, щоб перевірити.
Знаєте, як кішки можуть залазити в найменші шпаринки?
-Хочеш, щоб ми залізли туди? -Подивись, який великий той павук!
Я залишусь тут що б не було, дуже дякую.
Киш, великий лохматий павуче. Ми йдемо.
Ну ж бо, Люсі. Немає часу на страх.
Де вони?
Зачекайте мене!
Хвіст.
Хвіст. Це означає, що вони дібрались до зілля прикриття.
На вулицю. Нам треба Кіготь.
-Кіготь! -Кіготь!
Треба йти далі.
Ми не можемо бути полохливими кішками.
Все-таки, я полохлива кішка.
Кіготь!
Здоров! Як ваше чаювання?
Вони втекли через каналізаційну трубу. Повідом, як тільки їх побачиш.
-Не… -Звісно.
…дай їм втекти. Порівняно з польотом, вони не такі швидкі.
Ти, як ворон, маєш це знати. Не дивись так на мене.
Лети!
-Вільмо? -Так?
Нагрівай казан.
Зараз?
Так, Вільмо, зараз.
Рівень поваги до котів помірно зріс.
Там було так вузько.
І брудно.
Сюди, киць-киць-киць!
Я бачу своїм оком воронячим….
Той страшний ворон!
Киш! Лети звідки! Облиш нас!
Тільки коли віддасте амулет!
Тікаймо!
Так.
Так! О так!
Кіготь їх спіймав. ВІльмо!
Кіготь їх спіймав.
Вони наші!
Туман містом наступає, хтось гуляє, хтось тікає,
огорни тих дівчат, які зараз коти, щоб злякались вони, неначе щури. Ясно?
«Туманно. Нічого не бачу». Це працює, Вільмо, це працює!
Що це за місце?
Супер страшне.
Ось що.
Якщо ми не повернемось, хочу сказати,
що я була на 100% права в тому, що відьми існують!
Звідки цей туман? Не бачу власних лап перед очима.
Це більше не весело!
Якщо чесно,
то веселощі закінчились після цукерок.
І навіть то було не надто гігієнічно.
Вітаю, дівчатка.
Молодець, Кіготь.
Отримаєш додаткову порцію котячого бульйону.
Привіт, котячий бульйон.
Єдине, чого ви, певно, не знали, це те,
що відьми люблять котячий бульйон
особливо в нічні бурі.
Їжте когось іншого, бо ми побігли. Тікаймо!
Я ніякий не перекус!
Забула, якими верткими бувають коти.
Але не забула, якими смачними.
Ти біжи туди!
О ні.
Де вони можуть бути?
Навіть вусом не воруши.
Ох, дівчата. Я мушу…
Люсі, прошу, не пчихай.
Прошу.
Затримай.
-Здоров'я. -Дякую.
Треба звідси вибратись. Зараз наш шанс.
Люсі, чекай!
Бу.
Цього разу не так швидко.
Коли не треба більш ховатись, в людську подобу можете вертатись.
Ми знову люди!
Ми люди!
Привіт, тут все ще лихі відьми, закінчуйте радіти.
Здається вас, дівчат, ліквідували.
Втекти вам буде набагато складніше,
бо ви ж тепер лиш малі докучливі дівчиська, а не коти.
У мене є ідея. Чому б нам не закінчити гру
-і просто не отримати кулон? -Просто забери його!
Ти ж теж знаєш, його можна віддати, але не забрати.
Ну, в такому разі, віддайте амулет.
Зараз!
Ні! Моя мама ніколи б не хотіла, щоб він опинився в руках злих відьом.
Я покличу тата, і він--
Ти це чула, Вільмо? Вона покличе Ніла на допомогу.
Ніл!
Мама мала рацію. Шоколад знижує рівень стресу.
-Добре, що я запаслася ним на чаюванні. -Серйозно? Ти зараз їсиш шоколад?
Цукерки?
Цукерки!
Вони їх буквально не переварюють!
Тримайте!
Тікаймо звідси, швидко!
О ні.
Горю!
Зупиніться!
Нам вдалося.
О боги.
Гей!
Отак, з'явилось покриття!
Добре.
Я під домашнім арештом.
Оці всі історії були вигадками, так, Скаут?
Жодна 11-літня дівчинка не вірить у відьом.
Звідки мені було знати?
Мені здається, не востаннє ми бачили цих двох.
Хоч сьогодні було і страшно,
побути котом було дуже круто.
-Думаєш, ми могли б це повторити? -Серйозно?
Зарано?
Так!
І я нізащо не вернусь в той будинок за зіллям. Хіба що…
зачекайте.
Я забула поставити його на полицю.
Здається, сьомий клас щойно став набагато цікавішим.
Гей, дівчата, дякую за те, що ви такі хороші подруги.
Ви наче сестри, яких у мене ніколи не було.
Сестри-чаклунки із Вайндінг-Вей!
Сеструнки!
Сеструнки із Вайндінг-Вей!
Сеструнки!
Ходімо.
Гей-го.
Тату.
А якщо я розкажу тобі, що ми сьогодні втікали від відьом
і були котами?
Я б сказав, люба,
що тобі не треба вигадувати історії, аби отримати мою уваги.
Я завжди буду уважним.
Так і знала, що скажеш щось подібне.
Знаєш, де мама його дістала?
Ні. Але вона його носила, відколи я її знав.
Вона говорила, що була іншою перед тим, як зустріла мене і в нас з'явилась ти.
Може, вона отримала його від відьом із Вайндінг-Вей.
Час спати.
Залишити світло чи вимкнути?
Залишити.
Гаразд.
Люблю тебе, доцю.
Що?
«Люба Вілло. Якщо ти це читаєш, то ти отримала кулон.
І тобі, певно, цікаво, чи я була відьмою.
Так, була».
Я була відьмою, Вілло.ф
І якщо я знаю свою допитливу
добросердечну красиву дівчинку…
то я знаю, що ти думаєш.
«Як так, що моя мама була відьмою, і чи через це і я - відьма?»
Лиш те, що ти моя дочка…
«не робить тебе відьмою,
але віра у магію робить.
І ти можеш стати відьмою».
Доброю відьмою,
якщо обереш вірити в такі цінності як
хоробрість,
доброта
і мудрість.
«Магію можна використати для поганих речей.
Але її так само можна використати для дуже хороших речей».
Цього навчила мене ти, Вілло.
А тепер, коли ти маєш мій кулон,
у тебе є вибір.
Ти маєш зробити щось дуже важливе.
«Для того, щоб зміцнити силу амулету
і бути в безпеці…»
…тобі потрібна буде моя таємна книга магії.
Я заховала її для тебе на цей день.
На шляху до неї будуть перешкоди…
«щоб книга потрапила у правильні руки».
У твої руки.
Люблю тебе…
усім своїм єством.
«І я завжди з тобою…»
…ближче, ніж думаєш.
«Бережи тата».
Ти - моє життя.
«Мама»
Субтитри переклала Маргарита Малецька