‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫בהצלחה, ווילה התינוקת.‬
‫- שייך לווילה וורד -‬
‫- שתים עשרה שנים מאוחר יותר -‬
‫צ'ילי, צ'ילי, צ'ילה. ווילי, ווילי, ווילה.‬
‫צ׳ילי יום הולדת שבושל עד לשלמות!‬
‫אני כה גאה שילדת יום ההולדת שלי‬
‫הזמינה את הצ'ילי המיוחד‬ ‫של אביה לסעודת יום ההולדת שלה.‬
‫זה לא יהיה יום ההולדת שלי בלעדיו.‬
‫תראי, אני יודע שרצית טלפון,‬
‫אבל אני חושב…‬
‫שתאהבי את זה…‬
‫אפילו יותר.‬
‫קדימה, תפתחי את זה.‬
‫"שייך לווילה וורד."‬
‫הוא היה של אימך.‬
‫היא רצתה שתקבלי אותו‬ ‫כשתהיי מבוגרת מספיק כדי לדעת מה לעשות בו.‬
‫אני לא מומחה לאופנה, אבל הנחתי שבגיל 12‬
‫את מבוגרת מספיק כדי לדעת איך לענוד ענק.‬
‫היא נהגה למתוח אותי‬ ‫ולומר לי שזה ענק קסמים.‬
‫אימא שלך אמרה תמיד,‬
‫"אם תאמין בקסם,‬
‫החיים יהיו קסומים".‬
‫אתה יכול לעזור לי לענוד אותו?‬ ‫-כן.‬
‫אז איך אני נראית?‬
‫יפה כמו אימא שלך.‬
‫והיא הייתה האישה הכי יפה בעולם.‬
‫תודה שסמכת עליי ונתת לי אותו, אבא.‬ ‫אני אענוד אותו לנצח.‬
‫יום הולדת שמח, מתוקה.‬
‫צ'ילי.‬
‫טוב, ילדת יום ההולדת, אל תקומי,‬
‫כי הדבר הזה יפיל אותך מהרגליים.‬
‫לא ייתכן, לאחר כל הזמן שחלף…‬
‫נראה שהם לא השאירו אותו‬ ‫אצל הדוד רבא ויליאם.‬
‫עוד לוזר אחד יורד מהרשימה.‬
‫שתים עשרה שנים של חיפושים‬
‫ועוד מבוי סתום. אנחנו לא נמצא אותו בזמן!‬
‫תראי, ווילמה,‬
‫אם היית עוזרת קצת בחפירה‬ ‫אולי היינו מוצאים אותו, הבנת?‬
‫כן, זה ממש עוזר.‬
‫רגע!‬
‫מה זה?‬
‫ייתכן ש…?‬
‫נראה לי שכן.‬ ‫-נכון! הוא חזר לחוצות וויינדינג!‬
‫כמעט הועפתי מהמקל שלי! הקמע צץ שוב.‬
‫ולא תצליחו לנחש היכן.‬
‫זה אומר שאנחנו יכולים להפסיק לחפור?‬
‫אל יתהלל חופר כמנצח,‬ ‫סניק, אבל כמו שאומרים, אולי.‬
‫מצאתן את הקמע?‬
‫מה אתן עושות? תפסיקו!‬
‫בואו נסתלק מכאן.‬
‫היה שלום, בן תמותה.‬
‫אני עדיין לא מאמינה‬ ‫שהוא היה מתחת לאף שלנו במשך כל הזמן הזה.‬
‫ממש שם.‬
‫כאילו, ממש בבית של…‬
‫ווילו.‬
‫הצד החיובי הוא שלפחות מצאנו אותו.‬
‫זה הצד החיובי? כי בזבזנו, אני לא יודעת,‬
‫רק יותר מעשר שנים מחיינו בחיפוש אחריו!‬
‫זה בסדר.‬
‫פינק הגנב,‬
‫מחר תעשה מה שאתה מצטיין בו.‬
‫כל מה שאת צריכה, בוס.‬
‫פינק לא יאכזב אותך.‬
‫וסוף סוף…‬
‫הקמע יהיה שלנו.‬
‫בסדר, בואי ניכנס פנימה.‬
‫נראה שפשוט אישאר כאן בחוץ.‬
‫בואו נתחיל במסיבה!‬
‫סליחה שאיחרתי.‬
‫יש צורך בהרבה תכנון בשביל מסיבת פיג'מות.‬
‫- ילדת יום ההולדת! -‬
‫סקאוט, לא איחרת. הקדמת ב-30 שניות.‬
‫את יודעת שאני מתעבת איחורים.‬ ‫-ווילה!‬
‫לוסי!‬
‫חגיגות יום ההולדת של ווילה וורד מתחילות!‬
‫לא מצאתי את האופניים שלי,‬ ‫אז נאלצתי להשתמש באלה של אחי הקטן.‬
‫מר וורד, בוא ניגש ישר לעניין.‬
‫ידוע שבגלל העבודה שלך,‬ ‫שקיות המתנה שלך הן הכי טובות.‬
‫יהיה מדהים אם נוכל‬ ‫להפר את המסורת ולפתוח אותן מוקדם קצת.‬
‫אוי, סקאוט,‬ ‫את יודעת שחנופה פועלת עליי תמיד.‬
‫לא סתם נכנסתי‬ ‫לעסקי הממתקים. בואו נשיג שלל!‬
‫אדיר!‬ ‫-בואו איתי.‬
‫אבא, נראה לי שהן יודעות.‬ ‫-לא, בחייך…‬
‫בסדר.‬ ‫-אני לא רוצה לבזבז אותו.‬
‫זה הממתק הכי טוב בעולם.‬
‫שקיות המתנה של אבא שלך פשוט מדהימות.‬
‫בנות, אתן באמת רוצות‬ ‫לישון בעליית הגג הלילה?‬
‫כן, אבא.‬ ‫הרבה יותר כיף לספר כאן סיפורי רפאים.‬
‫בסדר, אבל לא דברים מפחידים מדי, טוב?‬
‫וכיבוי אורות לפני חצות.‬
‫אוהב אותך.‬
‫אוהבת אותך, אבא.‬
‫אתן מוכנות?‬
‫הוא היה שלה.‬
‫אבא שלי רצה לחכות‬ ‫עד שאהיה מבוגרת מספיק כדי לשמור עליו.‬
‫לאימא שלך היה טעם מדהים.‬
‫זה כל כך וינטג'.‬
‫את אף פעם לא ממש מדברת עליה.‬ ‫-אני לא יודעת עליה הרבה.‬
‫הייתי רוצה לדעת יותר,‬ ‫אבל אני חוששת שאבא יהיה עצוב‬
‫אם אשאל שאלות כל הזמן.‬
‫חוץ מזה,‬ ‫אני מרגישה שהיא נמצאת איתנו כאן כך או כך.‬
‫מה לוקח לו כל כך הרבה זמן?‬
‫לעולם אל תשלחו עכברוש לעשות עבודה של חתול.‬
‫הוא בטח מפשל ברגע זה ממש.‬
‫נו כבר…‬
‫מאחר שהאלווין מתקרב,‬
‫הסיפור הזה הוא על האגדה‬ ‫של שלוש המכשפות של חוצות וויינדינג.‬
‫את יודעת שהאגדה הזאת היא רק בדיה, נכון?‬
‫מי אומר?‬
‫מה זה היה?‬
‫ממש לא הייתן אמורות לראות אותי.‬
‫מה?‬
‫אתה דיברת כרגע?‬
‫אופס.‬
‫סליחה על ההפרעה.‬ ‫אל תשימו לב. תחזרו למה שעשיתן.‬
‫למה כל הצרחות? אתן מפחידות אותי.‬
‫רגע, הענק שלי אצלו!‬
‫להתראות!‬ ‫-לאן הוא נעלם?‬
‫פשוט תשכחו שהייתי פה.‬
‫למה הוא מדבר?‬
‫אני ממש לא נוגעת בדבר הזה!‬
‫לא צריך לגעת, רק…‬
‫להשיג את הענק שלי בחזרה.‬
‫אנחנו חייבות למצוא אותו!‬
‫לבריאות.‬
‫תודה.‬
‫מצאתי אותו!‬ ‫-תסגרו עליו!‬
‫כמו עכברוש במלכודת.‬
‫זה הענק של אימא שלי.‬
‫עזוב אותו.‬
‫אוי, לא.‬
‫זה לא בסדר.‬ ‫כבר עזבתי אותו. אני עזבתי אותו!‬
‫מה קורה?!‬
‫ווילה!‬
‫עצור, מטאטא!‬
‫עצור!‬
‫מה זה היה?‬
‫אין לי שמץ של מושג.‬
‫זה היה ממש מפחיד.‬
‫זהירות!‬
‫אני חייב להסתלק מפה.‬
‫להתראות, בנות!‬ ‫-לא!‬
‫תפסתי אותך.‬
‫לא? שום דבר? אז אולי זה?‬
‫לא.‬
‫לא!‬
‫תנו לי לצאת!‬ ‫-בואי נסתתר!‬
‫תחזיר לי את הענק שלי‬ ‫ואחזיר לך את החופש שלך.‬
‫תראי, הלוואי שהייתי יכול, אבל…‬
‫זה סיפור ארוך. תאמיני לי.‬
‫אז תצטרך להישאר בצנצנת הזאת לנצח,‬
‫ובקרוב תהיה ממש רעב.‬
‫אז עשינו עסק?‬
‫בסדר!‬
‫עשינו עסק.‬
‫מי אתה בכלל?‬
‫בסדר.‬
‫אל תגיד לי.‬
‫אבל יש לך מזל שאני אוהבת חיות,‬ ‫או שהלילה הזה לא היה מסתיים בטוב בשבילך.‬
‫אוי, ווילה.‬
‫את בדיוק כמו אימא שלך. לב זהב.‬
‫רגע, אמרת שאני בדיוק כמו…‬
‫אימא שלי?‬
‫פינק, מה לוקח לך כל כך הרבה זמן?‬
‫אני חייב לזוז, ווילה! כלומר…‬
‫מי שלא תהיי.‬
‫מה אתה יודע על אימי?‬ ‫ואיך אתה יודע את שמי?‬
‫הסכנה חלפה?‬
‫איפה אימא שלי השיגה אותו?‬
‫איפה הוא?!‬
‫אני כאן!‬
‫סוף סוף!‬
‫ראשית, החדשות הטובות.‬
‫בהחלט מצאנו את הענק.‬
‫עבודה מדהימה, פינק!‬ ‫-עבודה נהדרת!‬
‫אתה תקבל גבינה עם המון עובש לארוחת הערב.‬
‫כבר התחלתי לחשוב‬ ‫שלא נוכל לסמוך עליך, אבל הוכחת שטעיתי!‬
‫בהחלט הוכחת זאת,‬ ‫עכברוש גנב עם הבל פה של קקי,‬
‫סיוט קטן שכל הזמן ממלמל ולוחש! תן לי אותו.‬
‫אולי תרצי לשמור את המחמאות‬ ‫עד לאחר שתשמעי את החדשות הרעות,‬
‫שהן…‬
‫שהוא אצלה.‬
‫טוב, כל המחמאות שנתתי לך כרגע?‬
‫אני חוזרת בי מכולן!‬
‫אצלה?‬
‫לא.‬
‫אתה לא מתכוון…‬ ‫-כן. הענק נמצא אצל ווילה וורד.‬
‫כרגע חלמתי חלום ממש מטורף.‬
‫לא נראה לי שזה היה חלום.‬
‫כלומר שבאמת רכבת על מטאטא?‬
‫ובאמת יש עכברוש שמדבר?‬
‫אנחנו באמת יוצאות מדעתנו?‬
‫כיום, כשתלמידות טסות על מטאטאים‬
‫ומשוחחות עם עכברושים מדברים‬ ‫שגונבים תכשיטים, בפרק מיוחד מאוד של…‬
‫"הרפתקאות תלמידת חטיבת הביניים שהשתגעה".‬
‫זה בהחלט לא ענק רגיל.‬
‫מה אבא שלך לא מספר לך?‬
‫בואו נגלה זאת.‬
‫דייסה, ווילה וורד!‬
‫בואי לאכול את דייסת שיבולת השועל שלך.‬
‫אבא, לא תאמין מה קרה בלילה!‬
‫התעוררתי ועכברוש מדבר החזיק בענק שלי.‬
‫שמעת אותה אומרת "עכברוש מדבר"?‬
‫רדפנו אחריו עם מטאטאים‬ ‫ואז המטאטאים החלו לעוף לכל עבר פתאום!‬
‫אין מצב!‬
‫מטאטאים מעופפים ועכברושים מדברים.‬
‫איזה לילה!‬
‫כן. ווילה טסה אל מחוץ לחלון.‬
‫והעכברוש אמר שאני דומה לאימא.‬
‫ובכן, זה נכון. את יפה מבפנים ומבחוץ.‬
‫את יודעת, אולי כדאי שאדבר‬ ‫עם העכברוש המדבר הזה, שהכיר את אימא שלך.‬
‫נוכל להחליף סיפורים.‬
‫נכון שזה מטורף?!‬
‫מטורף!‬
‫אתה לא מאמין לנו, נכון?‬
‫אני מאמין שיותר מדי ממתקים‬ ‫וסיפורי רפאים גורמים לחלומות מטורפים.‬
‫פעם אכלתי חמש חפיסות שוקולד‬ ‫לפני שהלכתי לישון‬
‫וכשהתעוררתי הייתי בטוח‬ ‫שרכבתי על היפופוטם על פני הירח‬
‫כדי להיפגש עם מלכת המרשמלו,‬ ‫בשביל לאכול ספינת חלל שעשויה מג'לי‬
‫ואז לשחק ב"איקס עיגול".‬
‫אבא.‬ ‫-כן?‬
‫זה באמת קרה.‬ ‫-תוכלו להביא לי את אחד המטאטאים המעופפים?‬
‫זה יעזור לי לנקות את החנות. קדימה, תאכלו.‬
‫ואם כבר מדברים על ניקיון…‬
‫אני לא מוצאת שום דבר שדומה לענק שלי.‬
‫אולי נלך לחנות הספרים המוזרה‬ ‫עם כל הגבישים ושאר הדברים האלה?‬
‫רעיון טוב.‬
‫אוי, אני מאחרת!‬ ‫-אז אחר כך?‬
‫אנחנו נרד לחקר העניין.‬ ‫עד אז, פשוט לא תיגעו במטאטאים?‬
‫להתראות.‬ ‫-להתראות.‬
‫יש לנו רק חודש אחד עד להאלווין.‬
‫למה את קוראת את הספר הזה?‬ ‫-חשבתי על משהו.‬
‫מה אם היה לנו כישוף לזימון הענק?‬
‫בטח היינו משתמשים בו כבר.‬ ‫אני רק חושב בקול רם.‬
‫אני עדיין אבדוק זאת.‬
‫טוב, אולי כולכם מוכנים‬ ‫להפסיק לדבר לרגע אחד, בבקשה,‬
‫כדי שאוכל לשמוע את עצמי חושבת? תודה רבה.‬
‫אני צריכה רק להתרכז. אנחנו זקוקות לתוכנית.‬
‫אני מציעה שיקוי שיהפוך את הילדה לארנבון.‬
‫פיקחי.‬ ‫-טיפשי.‬
‫ואז טופר יוכל לתפוס אותה ולהביא אותה לכאן.‬
‫ראשית צריך לערבב ציפורניים‬ ‫של סנאי הרים חולה בכלבת עם…‬
‫אולי פשוט נזמין אותה לתה? מי לא אוהב תה?‬
‫ילדות בנות 12. אולי כדאי שתנסי‬ ‫סודה, קופסת מיץ, קפה קר בטעם מוקה…‬
‫בחייך!‬ ‫-מניין לי לדעת?‬
‫אני מתעבת ילדים. הם עושים לי פריחה.‬ ‫-כן, נכון? זה ממש…‬
‫טוב, נלך על רעיון הטיפשי של מסיבת התה.‬
‫מה נלבש?‬
‫אני לא יודעת. משהו דוחה?‬
‫קמעות חתולים.‬
‫לא.‬
‫שום דבר.‬
‫אולי כאן.‬
‫אפס בריבוע.‬
‫אימא?‬
‫זאת תעלומה אמיתית.‬
‫משלוח מיוחד לגברת ווילה וורד.‬
‫עוד חיה מדברת?‬
‫איך אתה יודע מי אני?‬
‫- ווילה וורד -‬
‫"ווילה וורד היקרה,‬ ‫בדיוק חזרנו העירה לאחר שנעדרנו זמן מה.‬
‫הכרנו את אמך היטב ונשמח לספר לך עליה‬
‫ועל הענק הקסום שלה.‬
‫אנא הצטרפי אלינו‬ ‫לתה ולפינוקים אחרי הלימודים.‬
‫באהבה, וונדה וווילמה.‬
‫נ"ב: אנחנו גרות בבית הישן שבראש הגבעה."‬
‫- חטיבת ביניים חוצות וויינדינג -‬
‫בוקר טוב,‬ ‫קינגסלי ג'נקינס. נעים לראות את פרצופך.‬
‫בוקר טוב, ווילה וורד.‬ ‫ברוכה הבאה לכיתה, יום חדש של הרפתקאות.‬
‫בוקר טוב, גברת ג'וניפר.‬
‫אפשר לשאול…‬
‫איפה השגת את הענק הזה?‬
‫למה?‬
‫אין סיבה, למעשה.‬
‫אני פשוט סקרנית.‬
‫הוא היה של אימא שלי.‬
‫יופי! שיחה טובה.‬
‫בסדר.‬
‫ענק יפה.‬
‫את מתכוננת להאלווין?‬
‫את מתחפשת ל…‬
‫אסון אופנה?‬
‫רגע.‬
‫אני מניחה שזאת לא תהיה תחפושת.‬
‫מאחר שקנאה היא מחמאה,‬ ‫בליין, פשוט אגיד לך תודה.‬
‫הוא יפה גם לדעתי.‬
‫המקום הסודי במדרגות.‬
‫פגישה בארוחת הצהריים. חשוב ביותר.‬
‫איפה הוא?‬
‫"אנא הצטרפי אלינו‬ ‫לתה ולפינוקים אחרי הלימודים.‬
‫באהבה, וונדה וווילמה."‬
‫מה?!‬ ‫-מה?!‬
‫אני יודעת!‬
‫מה?!‬
‫ותלכי לשם?‬
‫ברור שהיא תלך. את הולכת, נכון?‬
‫כמובן.‬
‫הן אמרו שהם יודעות דברים‬ ‫על אימא שלי ועל הענק הזה.‬
‫את אמיצה אם תעלי לשם לבד.‬
‫לא, אני לא הייתי עולה לשם.‬ ‫את מכירה את הסיפורים, נכון?‬
‫לכן לא אלך לבדי.‬
‫עם מי תלכי?‬
‫אני אארוז חטיפים. לא משהו מתוק מדי.‬
‫עשרים וארבע השעות‬ ‫האחרונות היו מוזרות מספיק.‬
‫לגמרי.‬
‫- חטיבת ביניים חוצות וויינדינג -‬
‫אני צריכה לחזור הביתה‬ ‫לפני ארוחת הערב כדי לשמור על סויר.‬
‫זה לא יימשך זמן רב. רק נשתה תה, נכון?‬
‫קדימה, בואו נעשה את זה.‬
‫תעשו מה?‬
‫שום דבר.‬ ‫-אף אחד.‬
‫שלום, וויאט.‬ ‫-אתן מתכננות משהו מרגש?‬
‫לא, משעמם לגמרי.‬
‫משעמם.‬
‫דברי בשם עצמך, לוסי. לדעתי זה מסקרן.‬
‫כלומר, כן, משעמם.‬
‫משעמם כל כך.‬
‫באסה.‬ ‫רציתי לעשות משהו כיפי אחרי הלימודים היום.‬
‫להתראות.‬
‫עורב מדבר זה ממש לא משעמם.‬
‫- "חנות ממתקים מימים ימימה" -‬
‫שלום, ווילה. מה את עושה פה?‬
‫שלום, אבא.‬ ‫רציתי רק שתדע שאגיע באיחור של שעה היום.‬
‫אני הולכת לשתות תה עם…‬ ‫-בסדר, ווילה.‬
‫שלום, קטנצ'יק! נתראה בארוחת הערב, נכון?‬
‫טוב, אז להתראות.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫אל תדאג, אלו רק עיניים.‬
‫אתן מוכנות?‬
‫למה אנחנו הולכות‬ ‫בדרך הכי מפחידה שמובילה לשם?‬
‫אתן יודעות,‬ ‫לפי האגדה זהו יער הגבעות הרדופות,‬
‫שקולל בידי שלוש המכשפות‬ ‫של חוצות וויינדינג בכבודן ובעצמן.‬
‫שמעתי שמכשפות חיו‬ ‫בבית הישן הזה במשך מאות שנים.‬
‫טוב, אז מזל שאנחנו אמיצות, נכון?‬
‫בחייכן, כל הדברים האלה אינם אמיתיים.‬
‫בנוסף, המקום הזה אינו מפחיד כל כך.‬ ‫-כן.‬
‫הן בטח רק כמה גברות זקנות‬
‫שבמקרה גרות בבית ישן וממש מצמרר.‬
‫זה נשמע כמו סיפור הרקע לסרט מפחיד.‬
‫כן.‬
‫מה כבר יכול להשתבש?‬
‫מילים אחרונות מפורסמות.‬
‫זאת בהחלט ההתחלה של סרט מפחיד.‬
‫טוב, לא כדאי להתמהמה.‬
‫שלום?‬
‫יש כאן מישהו?‬
‫אני מקווה שזה בסדר!‬
‫הבאתי את החברות שלי!‬
‫ווילה, כה נעים לראות אותך שוב.‬
‫שוב?‬
‫הכרנו אותך כשהיית רק תינוקת.‬ ‫תינוקת חמודה כל כך, עם העור ו…‬
‫השיניים והשערות וכל השאר.‬
‫ולוסי. סקאוט.‬
‫ברוכות הבאות.‬
‫איך ידעת…?‬
‫בעזרת כישוף ראייה פשוט, לא משהו מפונפן.‬
‫כישוף?‬ ‫-אל תדברי על קסמים.‬
‫בבקשה,‬
‫שבו.‬
‫אז…‬
‫הכרתן את אימא שלי?‬
‫הכרנו אותה?‬
‫הכרנו אותה?!‬
‫היא הייתה…‬
‫היינו ממש ככה.‬
‫היינו החברות הכי טובות. ממש קרובות.‬
‫אי אפשר היה להפריד בין שלושתנו.‬
‫טוב, עד שניל…‬
‫עד ששום דבר.‬
‫היא הייתה ממש מתוקה, כמו שאמרתי. לב זהב.‬
‫אל תתביישו.‬
‫ובכן, זאת לא מסיבת תה מוצלחת, נכון?‬
‫היא די על הפנים.‬
‫אני רק צוחקת. כי אין בה פינוקים או תה.‬
‫אבל אני יכולה לשנות זאת וזה מה שאעשה. טוב?‬
‫מדהים!‬
‫מה את עושה?‬
‫את יודעת שילדים‬ ‫אוהבים ממתקים, אז פשוט שתפי פעולה.‬
‫מה קורה?!‬ ‫-מה קורה?!‬
‫נכון שזה כיף?‬
‫ממש…‬
‫ממש כיף.‬
‫טוב, סקאוט,‬ ‫מהו הפינוק שאת הכי אוהבת בעולם?‬
‫צמר גפן מתוק!‬
‫צמר גפן מתוק.‬
‫טעים.‬
‫כיסא אכיל? מה?!‬ ‫ייתכן שזה היום הכי טוב בחיי.‬
‫לוסי!‬
‫מה את רוצה לקבל במסיבת התה לשלוש?‬
‫טוב, תמיד חלמתי על גשם של שוקולד.‬
‫אוי, לא.‬
‫טעים כל כך!‬
‫טוב, ווילה, מה איתך, יקירתי?‬
‫אני רוצה לדעת על אימא שלי.‬
‫אז אולי…‬
‫יותר דיבורים ופחות פינוקים?‬
‫ווילה, השתגעת?‬ ‫-דברי בשם עצמך!‬
‫היא כאן.‬
‫למה אנחנו מחכים?‬
‫בוא נוריד ממנה את הדבר הזה.‬
‫תראי, אולי כדאי‬ ‫שניתן להן רגע ליהנות ממסיבת התה…‬
‫לרגע.‬
‫פינק, סניק, תשתקו!‬
‫רק רגע! זה העכברוש מאתמול בלילה!‬
‫אני חושבת שכדאי שנלך.‬
‫לא!‬
‫בואו ניגש לעניין, טוב?‬
‫אנחנו רוצות את הענק שלך.‬
‫בטח נעים לך שהוא אצלך,‬ ‫אבל במה בדיוק הוא מועיל לך?‬
‫אך מבחינתנו, לקבל אותו בחזרה יהיה…‬ ‫אני לא יודעת, ווילמה, מה היית אומרת…‬
‫נפלא באופן מפואר ומשגע?‬
‫כן, זה בדיוק מה שהייתי אומרת.‬
‫לא.‬
‫הוא היה של אימא שלי‬ ‫והיא רצתה שהוא יהיה אצלי.‬
‫הזמנתן אותי לכאן‬ ‫כדי לספר לי עליה ולא שמעתי אפילו דבר אחד.‬
‫אז אנחנו הולכות.‬
‫לא נכון.‬
‫סניק.‬
‫חבל מאוד, כי הייתה דרך קלה לעשות את זה,‬
‫ועכשיו, לא תאמינו, יש דרך קשה.‬
‫לא רצינו להתנהג כמו מכשפות,‬ ‫אבל די הכרחת אותנו לעשות זאת.‬
‫מכשפות!‬
‫את רואה? אמרתי לך שהסיפורים נכונים!‬
‫את רוצה לדעת משהו על אימך?‬
‫היא סמכה על אנשים יותר מדי.‬
‫ממש…‬
‫כמו…‬
‫שאת עושה.‬
‫לכאן!‬
‫אוי, לא…‬ ‫-עצרו!‬
‫כאן! תסתתרו!‬ ‫-המכשפות באות לתפוס אתכן!‬
‫אנחנו רוצות רק לדבר איתכן.‬
‫הן באות!‬ ‫-תסתתרו כאן!‬
‫בנות!‬
‫לאן הלכתן?‬
‫אתן יכולות לברוח, אבל לא להסתתר!‬
‫מכאן.‬
‫זה מין חדר שיקויים.‬
‫אני מתקשרת לאימא שלי.‬ ‫לא אכפת לי אם אקבל ריתוק…‬
‫לנצח. אין קליטה.‬
‫לוסי, הפנים שלך גרומות יותר מכרגיל.‬
‫את לא נוגעת בפנים שלי, סקאוט.‬ ‫-דווקא כן.‬
‫זאת הלחי שלך‬ ‫וכעת אני תוקעת את האצבע שלי לתוך העין שלך…‬
‫לתוך העין שלך?‬
‫בנות?‬
‫תמצאי שיקוי!‬
‫עשי משהו!‬
‫לא. "שיקוי היפוך".‬
‫"שיקוי תעופה."‬
‫"שיקוי הסתרה"!‬
‫קחי.‬
‫"כשתרצו להסתתר מצרות שקרבות,‬
‫שתו את השיקוי הזה בפה ובמחשבות,‬ ‫ואז תהפכו לחתולות"?‬
‫רגע.‬
‫זאת אומרת…‬
‫אוי, לא.‬
‫את…‬ ‫-יש לי כפות!‬
‫אוי, לא!‬
‫וגם זנב!‬
‫בנות!‬ ‫-רוצו!‬
‫לרוץ? אני צריכה ללמוד ללכת‬ ‫על ארבע רגליים לפני שאוכל לרוץ.‬
‫אני לא אתן להן לברוח!‬
‫רוצו!‬ ‫-לאן הן נעלמו עכשיו?‬
‫הן בהחלט דברים קטנים וחלקלקים.‬
‫מהר. מתחת לזה.‬
‫חיפשתי בכל מקום. הן נעלמו.‬
‫ואני חיפשתי בכל מקום‬ ‫שבו חיפשת מייד אחרייך, כדי לוודא.‬
‫אתן יודעות שחתולים יכולים‬ ‫להיכנס למקומות ממש קטנים?‬
‫את רוצה שניכנס לשם?‬ ‫-תראי כמה העכביש הזה גדול!‬
‫אני אישאר כאן ואשלים עם גורלי, תודה רבה.‬
‫לך מפה, עכביש גדול ושעיר. אנחנו נכנסות.‬
‫בואי, לוסי. אין לנו זמן לפחד.‬
‫איפה הן?!‬
‫חכו לי!‬
‫זנב.‬ ‫-זנב. כלומר שהן מצאו את שיקוי ההסתרה.‬
‫אנחנו צריכות לצאת החוצה ולמצוא את טופר!‬
‫טופר!‬ ‫-טופר!‬
‫אנחנו חייבות להמשיך לנוע.‬
‫אסור לנו להיות פחדניות.‬
‫אבל אני פחדנית!‬
‫טופר!‬
‫שלום! איך המסיבה?‬
‫הן חמקו החוצה דרך הביוב.‬ ‫אם תראה אותן, הודע לנו מייד. טוב?‬
‫אל…‬ ‫-בסדר גמור.‬
‫תיתן להן לברוח.‬ ‫הן בטח לא התרחקו מאוד, בקו אווירי.‬
‫אתה עף באוויר, אז אתה אמור לדעת זאת.‬
‫תפסיק להסתכל עליי כבר. עוף!‬
‫יופי. ווילמה?‬ ‫-כן?‬
‫חממי את הקדרה.‬
‫עכשיו?‬
‫כן, ווילמה, עכשיו.‬
‫אני מכבדת חתולים הרבה יותר עכשיו.‬
‫זה היה לגמרי קלאוסטרופובי.‬
‫וגם מטונף.‬
‫בואו, חתולות!‬
‫אני רואה, בעין העורב הקטנה שלי…‬
‫זה העורב המפחיד ההוא!‬
‫לך מפה! הנח לנו!‬
‫לא לפני שתמסרו את הקמע!‬
‫רוצו!‬
‫כן.‬
‫כן!‬
‫טופר מצא אותן. ווילמה!‬
‫טופר מצא אותן.‬
‫מצאנו אותן!‬
‫ערפל, ביצה וערפיח, עץ, עשב ושיח.‬
‫עטפו הילדות שכעת הן חתולות,‬ ‫כדי שכעכברושים יהיו מבוהלות. בסדר?‬
‫"יש ערפל, אני לא רואה".‬ ‫זה ממש פועל, ווילמה, זה פועל!‬
‫מהו המקום הזה?‬
‫הוא מפחיד בטירוף.‬
‫זה מה שהוא.‬
‫למקרה שלא נחזור, אני רוצה רק לומר…‬
‫שצדקתי ב-100 אחוזים‬ ‫לגבי המכשפות במשך כל הזמן!‬
‫מאיפה כל הערפל הזה בא?‬ ‫אני לא מצליחה לראות אפילו את הכפות שלי.‬
‫זה כבר לגמרי לא כיפי.‬
‫למעשה,‬
‫זה הפסיק להיות כיפי אחרי החלק של הממתקים.‬
‫וגם הוא לא היה ממש נקי.‬
‫שלום, בנות.‬
‫עבודה יפה, טופר.‬
‫אתה תקבל מנה נוספת של נזיד חתלתולים.‬
‫שלום, נזיד חתלתולים.‬
‫יש משהו שייתכן ששלושתכן שכחתן,‬ ‫והוא שמכשפות אוהבות לאכול נזיד חתולים,‬
‫במיוחד בליל סער.‬
‫אז תאכלו מישהי אחרת, כי הלכנו מכאן. רוצו!‬
‫אני לא חטיף!‬
‫שכחתי עד כמה חתולים הם חמקמקים.‬
‫אבל לא עד כמה הם טעימים.‬
‫לכי בכיוון הזה!‬
‫אוי, לא.‬
‫איפה הן יכולות להיות?‬ ‫-אל תזיזו אפילו שערה בשפמכן.‬
‫אוי, לא, בנות. אני חייבת…‬
‫לוסי? בבקשה, אל תתעטשי.‬
‫בבקשה! תחזיקי מעמד!‬
‫תחזיקי מעמד.‬
‫לבריאות.‬ ‫-תודה.‬
‫אנחנו חייבות להסתלק מכאן.‬ ‫זו ההזדמנות שלנו.‬
‫לוסי, חכי!‬
‫הפעם לא תצליחו.‬
‫כעת סיימתן להסתתר,‬ ‫שובו לצורתכן, לא פחות ולא יותר!‬
‫אנחנו אנושיות שוב! אנחנו אנושיות!‬
‫היי, אנחנו עדיין מכשפות מסוכנות.‬ ‫אל תשמחו כל כך.‬
‫נראה שנכנסתן בעובי הקורה, בנות.‬
‫ויהיה לכן הרבה יותר קשה לברוח,‬ ‫כעת כשאתן רק "ילדות מעצבנות" ולא חתולות.‬
‫יש לי רעיון. אולי נפסיק את כל זה ופשוט…‬
‫אני לא יודעת, תמסרי לנו את הענק?‬ ‫-פשוט קחי אותו!‬
‫את יודעת בדיוק כמוני‬ ‫שצריך לתת אותו, לא לקחת אותו.‬
‫טוב, אם כך, תני לנו את הקמע.‬
‫עכשיו!‬
‫לא! אימא שלי לא הייתה רוצה‬ ‫שהוא יהיה בידיכן, מכשפות רעות שכמותכן.‬
‫אני אקרא לאבא שלי והוא…‬
‫שמעת את זה, ווילמה?‬ ‫היא תקרא לניל לבוא לעזור.‬
‫לניל!‬
‫אימא שלי צדקה. שוקולד מפחית לחץ.‬
‫טוב שלקחתי הרבה במסיבת התה.‬ ‫-את רצינית? את אוכלת ממתקים עכשיו?‬
‫ממתקים?‬
‫הממתקים!‬
‫הן פשוט לא מסוגלות לסבול ממתקים!‬
‫הינה לכן!‬
‫בואו נסתלק מכאן מהר!‬
‫אוי, לא.‬
‫זה שורף!‬
‫עצרו!‬
‫הצלחנו.‬
‫חי נפשי.‬
‫יופי, יש לי קליטה!‬
‫נהדר!‬
‫ברור שאקבל ריתוק.‬
‫אז כל הסיפורים הם בדיה, סקאוט?‬
‫תראו, ילדים בני 11‬ ‫לא באמת מאמינים במכשפות.‬
‫איך הייתי אמורה לדעת?‬
‫יש לי תחושה שעוד נראה את השתיים האלו.‬
‫למרות שהערב הזה היה מפחיד,‬
‫היה גם ממש מגניב להיות חתולה.‬
‫אולי נעשה את זה שוב?‬ ‫-את רצינית?‬
‫מוקדם מדי?‬
‫כן!‬
‫ואין מצב שאחזור‬ ‫לבית הזה כדי להשיג עוד שיקוי. אבל…‬
‫רק רגע.‬
‫שכחתי להחזיר אותו למדף!‬
‫נראה לי שכיתה ז'‬ ‫הפכה להיות מעניינת הרבה יותר כרגע.‬
‫בנות, תודה שאתן‬ ‫חברות טובות כל כך ושנשארתן לצידי.‬
‫אתן כמו האחיות שלא היו לי מעולם.‬
‫האחיות מחוצות וויינדינג!‬
‫אחשפות!‬
‫האחשפות מחוצות וויינדינג!‬
‫האחשפות!‬
‫בואו.‬
‫שלום.‬
‫אבא!‬
‫מה היית אומר‬ ‫אם הייתי אומרת לך שמכשפות רדפו אחריי היום‬
‫ושהפכתי לחתולה?‬
‫מתוקה, הייתי אומר‬
‫שאת לא חייבת‬ ‫להמציא סיפורים כדי למשוך את תשומת ליבי.‬
‫תשומת ליבי תהיה נתונה לך תמיד.‬
‫באמת הנחתי שתגיד משהו כזה.‬
‫אתה יודע איפה אימא השיגה אותו?‬
‫לא. הוא היה אצלה תמיד, מאז שהכרתי אותה.‬
‫היא נהגה לומר‬ ‫שהייתה אדם אחר לפני שנפגשנו והולדנו אותך.‬
‫אולי היא קיבלה אותו‬ ‫מאחת המכשפות של חוצות וויינדינג!‬
‫הגיע הזמן לישון.‬
‫את רוצה את האורות דולקים, או כבויים?‬ ‫-דולקים.‬
‫בסדר. אוהב אותך, ילדונת.‬
‫מה?‬
‫"ווילה היקרה.‬ ‫אם את קוראת את זה, הענק שלי נמצא אצלך,‬
‫ואני חושבת שאת בטח תוהה אם הייתי מכשפה.‬
‫באמת הייתי מכשפה."‬
‫אני הייתי מכשפה, ווילה.‬
‫ואם אני מכירה את התינוקת‬
‫בעלת הלב הטהור, הסקרנית והיפה שלי…‬
‫אני יודעת מה את חושבת.‬
‫"איך אימא שלי הייתה יכולה‬ ‫להיות מכשפה והאם זה הופך גם אותי למכשפה?"‬
‫זה שאת שלי…‬
‫"לא הופך אותך למכשפה.‬
‫האמונה בקסם היא שעושה זאת.‬
‫ואת יכולה להיות מכשפה."‬
‫מכשפה טובה,‬
‫אם תבחרי להאמין בערכים‬
‫כמו אומץ,‬
‫טוב לב‬
‫וחוכמה.‬
‫"קסם יכול לשמש לדברים רעים,‬
‫אך הוא יכול לשמש גם לדברים טובים מאוד."‬
‫למדתי את זה ממך, ווילה.‬
‫וכעת, כשהענק שלי אצלך,‬
‫יש לך הברירה הזאת.‬
‫אך יש משהו חשוב מאוד שעלייך לעשות.‬
‫"כדי לרתום את כוחו של הקמע‬
‫ולהישאר בטוחה…"‬
‫תזדקקי לספר המכשפות הסודי שלי.‬
‫החבאתי אותו בשבילך, למקרה שהיום הזה יגיע.‬
‫יהיו מכשולים בדרך למציאתו…‬
‫"כדי לוודא שיגיע לידיים הנכונות."‬
‫לידייך.‬
‫אני אוהבת אותך…‬
‫בכל מאודי.‬
‫"ואני נמצאת איתך תמיד…"‬ ‫-קרובה יותר מכפי שאת יודעת.‬
‫"תשמרי על אבא."‬
‫את הלב שלי.‬
‫"אימא."‬
‫תרגום כתוביות: עמוס דיאמנט‬