PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Hodně štěstí, Willo.
LEKTVAR UTAJENÍ
O 12 LET POZDĚJI
Chilli, chillo. Willy, Willo.
Narozeninové chilli je dokonalé.
Jsem tak pyšný,
že sis k narozkám objednala chilli.
Bez chilli nejsou narozky.
Vím, že jsi chtěla telefon,
ale myslím…
že tohle
je lepší.
No tak, otevři to.
Majetek Willy Wardové.
Bylo to mamky.
Mělas to dostat, až budeš dost stará.
Nejsem módní odborník, ale ve 12
už asi umíš nosit přívěšek.
Dělala si legraci, že je kouzelný.
Tvoje máma říkala:
„Věř na kouzla
a život bude kouzelný.“
Zapneš mi ho?
Jasně.
Jak mi to sluší?
Jako tvojí mamce.
Byla to nejkrásnější žena na světě.
Díky, že mi takhle věříš, tati.
Budu ho nosit.
Všechno nej.
Chilli.
Radši se pořádně připrav,
protože to fakt pálí.
To nemůže být pravda. Po takové době…
Tak nakonec to není u strýce Williama.
Můžem ho vyškrtnout.
Dvanáct let pátrání
a další slepá ulička. Nikdy to nestihneme.
Já nevím, Wilmo.
Kdybys pomohla a taky kopala, tak ho možná najdem.
Jo, to jsi pomohla.
Počkat.
Co to…?
Není to?
- Bylo to ono. - Ano! Je zpátky v Klikatici.
Málem jsem spadl z bidla. Je zpátky.
A neuhádnete, kde.
Takže přestaneme kopat?
Neříkej hop, dokud nepřeskočíš, Plížo, ale možná ano.
Našel jsi amulet?
Co to děláte? Přestaňte!
Pojďme odsud.
Zatím, smrtelníku.
Nechápu, že jsme ho měly celou dobu pod nosem.
Přímo tady.
Přímo ve Willovině
domě.
Ale dobře, že jsme ho nakonec našly.
Je to dobře? Protože jsme promrhaly
asi tak deset let života.
To nevadí.
Chmatáku Finku,
zítra udělej, co umíš nejlíp.
Rozkaz, šéfová.
Fink vás nezklame.
A amulet
bude konečně náš.
Tak dovnitř.
Já počkám venku.
Tak to rozjedeme.
Mám zpoždění.
Pyžamová párty se musí naplánovat.
Scout, jsi tu o 30 sekund dřív.
Nesnáším opozdilce.
Willo!
Lucy!
Narozeniny Willy Wardové začínají.
Nemohla jsem najít kolo, tak mám bráchovo.
Pane Warde, poslyšte.
Každý z branže ví, že vaše cukrovinky jsou nej.
Neporušíme tradici a nedáte nám je trochu dřív?
Scout, ty víš, že na lichotky slyším.
Cukrárnu nemám pro nic za nic. Jdeme pro kořist!
- Paráda. - Jdeme.
- Tati, ony to ví. - No tak.
- Fajn. - Neplýtvejte.
Nejlepší bonbóny.
Tvůj táta je má nejlepší.
Holky, určitě chcete spát na půdě?
Jo, tati. Budem se navzájem strašit.
Dobře, ale nepřehánějte to. A o půlnoci zhasnout.
Mám tě rád.
I já tebe, tati.
Připravené?
Tohle bylo její.
Táta čekal, až budu velká a postarám se o to.
Tvá mamka měla skvělý vkus.
Je to starožitné.
Vůbec o ní nemluvíš.
Moc toho o ní nevím.
Ráda bych věděla víc, ale bojím se, že táta bude smutný,
když se budu pořád ptát.
Navíc mám pocit, že je tu stejně s námi.
Co mu tak dlouho trvá?
Neposílejte krysu dělat kočičí práci.
Nejspíš to zrovna kazí.
No tak.
Blíží se Halloween,
a proto vám povím příběh o třech čarodějkách z Klikatice.
Víš, že je to vymyšlené?
To říká kdo?
Co to bylo?
Neměly jste mě vidět.
Co?
Tys promluvil?
Jejda.
Nechci rušit. Nevšímejte si mě. Vraťte se ke své práci.
Proč ječíte? Děsíte mě.
Počkat. Má můj náhrdelník.
Páčko.
Kam se poděl?
Zapomeňte na mě.
Proč mluví?
Proč to mluví?
Já se té věci nedotknu.
Nesahat, jen…
sebrat přívěšek.
Musíme ho najít.
Skvělý.
Díky.
Mám ho.
Zažeňte ho.
V pasti jako krysa.
To je mamčin přívěšek.
Pusť ho.
Ale ne.
To není fér. Už jsem ho pustil.
Co se to děje?
Willo.
Přestaň, koště!
Přestaň!
Co to bylo?
Nemám zdání.
Ale byla to hrůza.
Pozor!
Musím odsud pryč.
- Páčko, děti! - Ne!
Mám tě!
Ne? Nic? A co tohle?
Ne.
Ne!
- Pusťte mě! - Uteč.
Vrať mi přívěšek a já ti vrátím svobodu.
Kéž bych mohl, ale je to na dlouhé vyprávění. Věř mi.
Tak tu zůstaneš navždy
a brzo dostaneš hlad.
Jsme domluvení?
Tak jo.
Jsme domluvení.
Co jsi zač?
Fajn.
Neříkej mi to.
Máš štěstí, že mám ráda zvířata, jinak bys viděl.
Willo.
Máš zlaté srdce, jako máma.
Počkej, říkáš, že jsem jako
moje mamka?
Finku, co ti tak dlouho trvá?
Musím jít.
Teda, ať jsi kdokoliv.
Co víš o mojí mamce? Odkud znáš mé jméno?
Je to bezpečné?
Kde to máma vzala?
Kde je?
Jsem tady!
Konečně!
Nejdřív to dobré.
Náhrdelník jsme našli.
- Skvěle, Finku. - Boží.
Dostaneš plesnivý sýr.
Už jsem si myslela, že na tebe není spoleh, ale osvědčil ses.
To ano, ty moje krysečko, ty smraďochu, ty pidlooká,
nesmyslná, krysí noční můro se špatným dechem. Dej to sem.
Ty lichotky sis moha nechat až po špatné zprávě,
což je,
že ho má ona.
Dobře. Všechny lichotky beru zpátky.
Ona?
Ne.
- Myslíš… - Jo. Přívěšek má Willa Wardová.
Měla jsem bláznivý sen.
To asi nebyl sen.
Tys vážně lítala na koštěti?
A byla tu mluvící krysa?
Nebo jsme se úplně pomátly?
Dnes budou holky létat na košťatech
a mluvit s krysou lupičkou v dalším díle
seriálu Dobrodružství šílených školaček.
To není přívěšek na každý den.
Co ti asi táta tají?
Zjistíme to.
Willo, máme ovesnou kaši.
Pojď pro speciální snídani.
Tati, neuvěříš, co se stalo!
Mluvící krysa mi sebrala přívěšek.
Slyšel jste to o té kryse?
Honily jsme ji na košťatech a najednou ta košťata lítala.
No páni!
Košťata a mluvící krysy.
Divočina.
Jo. Willa vylétla z okna.
A prý jsem jako máma.
Tak to je pravda. Krásná uvnitř i zvenčí.
Asi bych s tou krysou, co zná mámu, měl promluvit.
Vyměníme historky.
Není to šílené?
Úplně šílené.
Ty nám nevěříš, že?
Věřím, že z bonbónů a strašení jsou divoké sny.
Jednou jsem snědl pět čokolád
a zdálo se mi, že jedu na hrochovi na Měsíc
za vládkyní Marshmallow sníst raketu
udělanou z želé, a pak hrát piškvorky.
- Tati. - Ano?
Tohle se stalo.
A ukážeš mi to koště?
Třeba uklidí obchod.
Tak do toho.
Když jsme u úklidu.
Nic jako můj náhrdelník.
Nezkusíme ty divný knihkupectví s krystaly?
Dobrý nápad.
- Mám zpoždění. - Tak potom?
Přijdeme tomu na kloub. Do té doby nesahejte na košťata.
- Ahoj. - Ahoj.
Do Halloweenu máme jen měsíc. Proč čteš tu knihu?
Mám nápad.
Co přívěšek přivolat kouzlem?
Kdyby to šlo, tak už to uděláme. Jen tak přemýšlím.
Budu pátrat dál.
Přestaňte všichni mluvit,
ať můžu přemýšlet. Díky moc.
Musím se soustředit.
Navrhuju lektvar, který promění tu holku v králíka.
Chytré.
Pitomost.
Pařát ji uloví a přinese sem.
Smícháme drápky vzteklých veverek…
Nepozveme ji na čaj? Každý má rád čaj.
Je jí dvanáct. Pozvěte ji na limču, džus, mocha frappuccino.
Haló.
Jak to mám vědět? Děti nesnáším, mám z nich vyrážku.
Jo? Dobře, vyzkoušejme ten čajový dýchánek.
Co si vezmeme?
Nevím. Něco ohavného?
Kočičí amulety.
Ne.
Nic.
Možná tady.
Vůbec nic.
Mami?
To je tedy záhada.
Zásilka pro slečnu Willu.
Další mluvící zvíře?
Jak víš, kdo jsem?
WILLA WARDOVÁ
„Milá Willo, zrovna jsme se po nějaké době vrátily do města.
Znaly jsme tvou matku a chceme ti povyprávět o ní
i o kouzelném přívěsku.
Přijď za námi po škole na čaj.
S láskou Wanda a Wilma.
P.S. Bydlíme ve starém domě na kopci.“
Dobré ráno, Kingsley Jenkinsi. Moc ráda tě vidím.
Dobré ráno, Willo Wardová. Vítej na dalším dobrodružství.
Zdravím, slečno.
Smím se zeptat…
odkud máš ten přívěsek?
Proč?
Jenom tak.
Jsem zvědavá.
Patřil mamce.
Výborně.
Dobře.
Fajn přívěšek.
Připravená na Halloween?
Tím myslím
ten módní průšvih?
Počkat.
To asi nebude kostým.
Tvoje žárlivost mi lichotí, Blaine, takže děkuju.
Taky se mi líbí.
Tajné schodiště.
Během oběda.
Důležité.
Kde to je?
„Přijď za námi po škole na čaj.
S láskou Wanda a Wilma.“
- Cože? - Co?
Já vím.
Co?
Půjdeš?
Samozřejmě. Půjdeš, ne?
Samozřejmě.
Prý vědí o mamce a o přívěšku.
Odvážné, jít sama.
Já bych tam nikdy nešla. Znáš ty historky, ne?
Proto tam nejdu sama.
S kým jdeš?
Udělám svačinu, nic sladkého. Poslední den byl divný.
To teda jo.
KLIKATICE ŠKOLA
Po večeři musím hlídat Sawyera.
Nepotrvá to dlouho, je to jen čaj.
Tak jdeme na to.
Na co?
- Nic. - Nikdo.
- Čau, Wyatte. - Co podnikáte?
Je to úplná nuda.
Úplná nuda.
Mluv za sebe, Lucy. Mě to zajímá.
Teda jo, nuda.
Strašná nuda.
Škoda. Chtěl jsem po škole nějakou zábavu.
Tak zatím.
Mluvící vrána není nuda.
CUKROVINKY
Willo, co tu děláš?
Jdu ti říct, že se vrátím později.
- Jdu na čaj s… - Dobře, Willo.
Ahoj, chlapečku. Tak na večeři.
- Tak ahoj. - To nic.
Klid, jsou to jen oční bulvy.
Připravené?
Proč jdeme tou nejděsivější cestou?
Podle legendy v těchto lesích straší,
protože je proklely čarodějky z Klikatice.
Prý v tom starém domě žily po staletí.
Dobře, že jsme odvážné, co?
No tak, není to doopravdy.
- Navíc to není tak strašidelné. - Jo.
Nejspíš jsou to jen staré paní,
co náhodou žijí ve strašidelném domě.
Zní to jako dokonalé prostředí pro horor.
Jo.
Co se může pokazit?
Slavná poslední slova.
Fakt jako začátek hororu.
Tak hurá do toho.
Haló?
Je tu někdo?
Snad vás nerušíme.
Mám tu kámošky.
Willo, rády tě zase vidíme.
Zase?
Znaly jsme tě jako malou. Byla jsi rozkošná. Měla jsi kůži,
zoubky a vlasy a tak.
A Lucy a Scout.
Vítejte.
Odkud znáte…?
Je to obyčejné kouzlo, nic zvláštního.
- Kouzlo? - Ixnay na agicmay.
Prosím,
posaďte se.
Takže,
znáte mamku?
Známe?
Byla to…
Byly jsme… tohle.
Byly jsme nejlepší kámošky.
Nic nás nemohlo rozdělit.
Dokud Neil…
Dokud nic.
Měla srdce ze zlata.
Nestyďte se.
Tenhle čajový dýchánek není nic moc.
Za moc nestojí.
Žertuju. Nemáme sladkosti ani čaj.
Ale to můžu změnit a změním. No?
Paráda.
Co to děláš?
Děti milujou sladkosti, tak to hraj se mnou.
- Co se děje? - Co se to děje?
Není to zábava?
Velká…
Velká zábava.
Scout, jakou sladkost máš nejradši na světě?
Vatu.
Cukrovou vatu.
Mňam.
Jedlá židle? Cože? Tohle je nejlepší den mého života.
Lucy.
Co by sis přála k čaji pro tři?
Vždy jsem snila o tom, že prší čokoláda.
Ale ne.
Lahodné!
A co ty, Willo, moje milá?
Chci slyšet o mámě.
Takže,
radši víc mluvení a méně dobrot.
- Willo, blázníš? - Mluv za sebe.
Je tady.
Na co čekáme?
Seberme jí tu věc.
Nenecháme je, aby si napřed vychutnaly čaj?
Na chvíli?
Finku, Slíďo, ticho!
To je ta krysa ze včera!
Asi už půjdeme.
Ne!
Přejdeme k věci, ano?
Chceme tvůj přívěšek.
Vím, že ti sluší, ale k čemu ti je?
Zatímco kdybychom ho získaly my, tak by to bylo
úplně absolutně božské.
Jo, to je přesné.
Ne!
Patřil mámě a ona ho předala mně.
Měly jste mi o ní vyprávět, ale vy nic.
Takže odcházíme.
To teda ne.
Slíďo.
Škoda. Mohlo to jít po dobrém,
ale teď to musíme provést po zlém.
Nechtěly jsme čarovat, ale vy jste nás k tomu přinutily.
Čarodějnice!
Vidíte? Tak je to pravda!
Chceš vědět něco o své mámě?
Byla důvěřivá.
Stejně
jako
ty.
Tudy!
- Ne. - Stát.
Schovejte se.
Čarodějky už tě mají.
Jen si promluvíme.
Už jdou!
Schovejte se!
Holky!
Kam jste se schovaly?
Utíkejte. Neschováte se.
Tudy.
Místnost s lektvary.
Volám mámě. Je mi jedno, jestli dostanu zaracha…
navždy. Bez signálu.
Lucy, jsi nějak kostnatá.
- To nejsem já, Scout. - Ale ano.
Tady máš tvář a teď jsem ti píchla do oka.
Do oka?
Holky?
Najdi lektvar!
Udělej něco!
Ne. Obracecí lektvar.
Létací lektvar.
Utajení.
Tady.
„Když se chceš ukrýt před problémy,
napij se s myslí otevřenou a staň se kočkou nepolapitelnou.“
Počkat.
Znamená to…?
Ale ne.
- Jsi… - Mám tlapky!
Ale ne.
A ocásek!
Holky!
Utíkejte!
Co? Nejdřív se musím naučit chodit po čtyřech!
Nenechám je utéct!
Kam šly?
Jsou pěkně úskočné.
Rychle. Sem dolů.
Hledala jsem všude. Zmizely.
A já hledala všude, kdes hledala ty, pro jistotu.
Víte, že kočky se vmáčknou i na ta nejmenší místa?
Máme jít tam?
Ten je obrovský!
Radši zůstanu tady a budu čelit osudu.
Kšá, velký, chlupatý pavouku. Jdeme tam.
No tak, Lucy. Nemáme čas se bát.
Kde jsou?
Počkejte!
Ocásek.
Ocásek. Takže mají lektvar utajení.
Musíme ven za Pařátem.
Pařáte.
Musíme pokračovat.
Nesmíme se bát.
Ale já se bojím až až.
Pařáte!
Zdarec, jak to jde?
Utekly kanálem. Dej nám vědět, jestli je uvidíš.
- A ne… - Jasně.
…aby ti utekly. Nemohly se dostat daleko.
Ty bys to měl vědět. Nekoukej na mě.
Leť!
- Wilmo? - Ano?
Zapal pod kotlem.
Teď?
Ano, Wilmo, teď.
Hned mám kočky ve větší úctě.
Bylo to klaustrofobní.
A špinavé.
Na, čiči.
Svým vraním okem vidím…
Ta děsná vrána!
Kšá! Běž pryč! Nech nás být!
Tak mi dejte amulet.
Utíkejte!
Ano.
Ano!
Pařát je má. Wilmo.
Pařát je má.
Máme je.
Mlhy a močály a městský smrad, rodinky, co si šly zaběhat,
uvězni holky, co kočky jsou, přítomností svou děsivou. Jo?
„Je mlha, nevidím.“ Funguje to, Wilmo.
Kde to jsme?
Je to tu děsný.
Přesně.
Kdybychom se nevrátily, chci říct,
že jsem s těma čarodějnicema měla pravdu.
Odkud jde ta mlha? Nevidím si ani na špičku tlapky.
Tohle už není sranda.
Upřímně,
už od těch sladkostí to nebyla sranda.
A ani ty nebyly zdravé.
Ahoj, holky.
Dobře, Pařáte.
Dostaneš extra porci kočičího guláše.
Nazdar, guláši.
Na něco jste zapomněly,
čarodějky zbožňujou guláš,
zvlášť ten kočičí a za bouře.
Dejte si něco jiného, protože my zdrháme. Běžte!
Nejsem žádná sváča!
Zapomněla jsem, jak jsou prohnané.
Ale pořád jsou mňamka.
Jdi tudy!
Ale ne.
Kde můžou být?
Nehni ani fouskem.
Ale ne, holky, já musím…
Lucy, prosím, nekýchej.
Prosím.
Zadrž to.
- Drž se. - Dík.
Musíme zmizet a teď máme šanci.
Lucy, počkej!
Baf!
Tentokrát ne tak rychle.
Až se skrývat přestanou, původní podobu dostanou.
Jsme lidi.
Jsme lidi!
Pořád jsme zlý čarodějky, neradujte se.
Zdá se, že máte smůlu, holky.
Teď už tak snadno neutečete,
když jste jenom malé holky, a ne kočky.
Mám nápad. Můžeme jít domů,
když nám prostě jen dáte přívěšek.
Vem ho.
Moc dobře víš, že musí být darován.
V tom případě nám ho dejte.
Hned!
Ne! Máma nechtěla, aby ho měly zlé čarodějky!
Půjdu za tátou a on…
Slyšelas, Wilmo? Chce pomoct od Neila.
Od Neila!
Čokoláda opravdu zmírňuje stres.
Naštěstí mám zásobu.
Vážně chceš zrovna teď mlsat?
Sladkosti?
Sladkosti.
Ony nesnášejí sladkosti.
Tumáš!
Musíme zmizet!
Ale ne.
To pálí!
Stát!
Jsme venku.
Panebože.
Hej!
Dobře, mám signál!
Dobře.
Dostanu zaracha.
Tak ty legendy jsou vymyšlené, jo?
Žádná 11letá holka nevěří na čarodějky.
Měla jsem to vědět?
Mám pocit, že ty dvě nevidím naposledy.
Dnešek byl děsivý,
ale být kočkou bylo super.
- Zopakujem si to někdy? - Vážně?
Moc brzo?
Ano!
A rozhodně se tam nebudu vracet pro další lektvar. Ledaže…
Počkejte.
Já ho zapomněla vrátit.
Ve škole to hned bude zajímavější.
Holky, díky, že jste kamarádky a šly tam se mnou.
Jsme skoro jako sestry.
Sestry z Klikatice.
Bosorky.
Bosorky z Klikatice.
Bosorky.
Pojďte.
Čauko.
Tati.
Co když řeknu, že mě honily čarodějky
a byla jsem kočka?
Tak já řeknu, zlato,
že si kvůli mně nemusíš vymýšlet.
Já ti naslouchám.
Myslela jsem si to.
Kde to máma vzala?
Nevím. Ale měla to odjakživa.
Říkala, že byla jiná, než jsme se potkali a měli tebe.
Možná ho má od čarodějnice z Klikatice.
Tak dobrou.
Chceš rozsvíceno?
Ano.
Dobře.
Mám tě rád.
Co?
„Milá Willo. Jestli to čteš, tak jsi dostala můj přívěšek.
Asi se ptáš, jestli jsem byla čarodějka.
Byla jsem.“
Byla jsem čarodějnice.
A asi vím, má zvědavá,
dobrá, nádherná holčičko…
Vím, co si myslíš.
„Jak mohla být máma čarodějka a jsem já taky?“
Jen protože jsi moje…
„…nejsi čarodějka.
Musíš věřit v kouzla.
A pak jí budeš.“
Dobrá čarodějka,
pokud se rozhodneš věřit
v odvahu,
laskavost
a moudrost.
„Magie se dá zneužívat ke zlým věcem.
Stejně tak ale i k dobrým.“
Tos mě naučila ty.
A teď s mým přívěškem
máš na výběr.
Musíš ale udělat něco důležitého.
„Abys ovládla síly amuletu
a zůstala v bezpečí…“
…musíš najít mou knihu kouzel.
Schovala jsem ji pro tento den.
Nachystala jsem překážky…
„…aby padla do správných rukou.“
Do tvých.
Miluju tě…
celým svým srdcem.
„A vždy budu s tebou…“
…blíž, než tušíš.
„Postarej se o tátu.“
Srdíčko moje.
„Máma.“
Překlad titulků: Petra Babuláková