Nei!
Kom og hent sønnen din. Men du kan ikke gi tilbake noe barn til meg.
For jeg har ingen.
- Hva har du gjort med henne? - Hun er søsteren min.
Du gikk bak min rygg.
Du er en skam for hele Borka-slekten.
Hva skal jeg gjøre?
Jeg bryr meg ikke. Du er ikke mitt barn.
Mattis!
Jeg kan ikke bo i Borkafestningen.
- Hvor skal du dra? - Til Borkagrotten.
Jeg kommer til grotten.
Mattis' taushet er verre enn all verdens kjeft og smell.
- Velkommen. - Takk.
Vi vet hvor menneskebarna er.
Lille menneske...
Vetter!
Vi skal klore!
Kom!
Klore, rive, slite!
Her.
Fort!
Nei!
Det var ikke lenge vi rømte. Her kan vi ikke bli.
- Jeg drar ikke tilbake til Mattisborgen. - Hvor skal vi da ta veien?
Vi kan bo i Bjørnegrotten.
- Hva er det? - En stor grotte.
Ikke så stor som denne, men man kan bo der.
Er det langt?
Ganske.
Den ligger oppe på fjellet over elven, ved Glupafossen.
Det er som om man kan se hele verden derfra.
Da drar vi dit.
RONJA RØVERDATTER
Bjørnegrotten... Heter den det fordi det er bjørner der?
Bare på vinteren. Da er det et hi.
- De er ikke der nå? - Det skal de ikke være.
Om ikke noen har forsovet seg.
Hvordan vet du om stedet?
Mattis bodde der av og til på sommeren. Da han var liten.
Han vil ikke lete etter deg der nå?
Nei.
Ikke der, og ikke noe annet sted.
Hvorfor, hvorfor...
Hvorfor...
Hva er dette her?
Hvorfor gjør de det på det viset?
Hva spiser de egentlig?
Gamle mennesker.
Hva?
Før i tiden satte man ut gamle mennesker på steiner i skogen.
Så kom huldretussene og spiste dem.
Du tuller.
Ja, det gjør jeg.
Jeg vet ikke hva de spiser.
Jeg har aldri sett dem spise.
Vil du gjøre noe moro?
Ja.
Kast da! Kast da!
Kom igjen! Nå kommer den.
Hvorfor gjør de det sånn?
Bommer! Bommer på oss!
Bommer! Bommer på oss.
En gang til! En gang til!
Vi skal gjøre det igjen.
- Bare å sikte... - Nå kommer den. Nå kommer den!
- ...og rulle. - Nå kommer den!
Hei...
Hei!
- Når er vi framme? - Snart.
- Er dine "snart" som dine "ganske"? - Hva?
Du sa at Bjørnegrotten var "ganske" langt unna.
En hel dag er ikke "ganske" langt.
Det er langt.
- Så når er "snart"? -"Snart" er snart.
- Kommer vi fram i dag? - Kanskje ikke, om du maser sånn.
Nå går vi.
Nå er vi framme. Vi må klatre den siste biten.
Vær forsiktig.
- Jeg skal ikke stupe kråke her. - Nei, men uansett...
Her er det.
- Det er vakrere enn jeg trodde. - Ja, ikke sant?
Og det er vårt, alt sammen.
Det er vårt til bjørnene kommer tilbake.
Hold for ørene, Birk. Nå kommer vårskriket mitt.
- Vil du ha kjøtt? - Ja.
Takk.
Nå må vi drikke kildevann og ikke noe annet.
Vi blir ikke feite. Men vi dør ikke heller av det.
Jeg vil sove som en død i natt.
Det har vært en "ganske" lang dag.
Ja.
Skal du synge?
- Vil du at jeg skal synge? - Ja.
Ulven hyler i nattens skog
Et hyl som aldri vil tie
Men jeg skal gi ham en syltelabb
Det passer i ulvemager
Du ulv, du ulv, kom ikke hit
Ungen min får du aldri
Mattis!
Mattis, jeg er her!
Mattis!
- God morgen. - God morgen.
Fiskegarn, slipestein...
- Du vet hva vi trenger her. - Vi trenger mat.
- Og å kunne forsvare oss. - Vi kan lage pil og buer.
Hvis jeg får bruke kniven.
- Bare hvis du passer på den. - Selvfølgelig.
Kniven er det viktigste vi har. Uten kniv klarer man seg ikke i skogen.
- Vet du hva mer vi ikke klarer oss uten? - Ja. Hverandre.
Det også.
Jeg tenkte på noe å hente vann med.
- Vi har flasken din. - Den er altfor liten.
Men du har flaks, Birk Borkasønn, for jeg vet hvor vi får tak i en bøtte.
- Lovis kaller den for Helsekilden. - Hvorfor det?
Jeg vet ikke. Skalle-Per sier han trenger det til magen.
Han synes nok bare det er morsomt å sende noen så langt etter vann.
Her er det.
Vent, Birk.
Dette er et magisk sted.
Du kan ikke bare gå fram mot kilden.
Hvordan skal jeg nærme meg?
Man må følge gamle riter.
Jeg kan lære deg det, i tilfelle du kommer hit alene.
Først må du ned på alle fire og krype mot kilden.
Så må du si navnet ditt baklengs tre ganger.
Birk...
K... Krib...
Krib, Krib, Krib.
Og mellom hvert "Krib" må du grynte høyt som en gris.
Krib... Krib... Krib...
Så løfter du ett bein, som når en hund tisser.
- Er du sikker på dette? - Helt sikker.
Dette er gamle, gamle riter.
Krib...
- Du, din... - Nei! Nei!
- Nei, Krib Grisegrynter! Slutt! - Bare vent!
Jeg må vente. Ellers når du meg aldri igjen, så treg som du er.
- Jeg skal lure deg en dag. - Du kan jo prøve.
- Vet du hva mer jeg vil gjøre? - Hva da?
La deg si navnet én gang til, men bare én gang.
- Mener du Krib Grisegrynter? - Nettopp.
- Nå har du sagt det. - Vi får se.
Krib Grisegrynter.
Du!
Bare vent!
Den Lovis sender hit vil ikke finne noen bøtte.
Da får de ta med en annen. De har jo røvet den uansett.
Men vi er ingen røvere. Det vil vi aldri bli.
Da låner vi den så lenge vi behøver. Vi kan være lånere.
- Skal du ikke fylle den? - Det kan vi gjøre i elven senere.
- Dette blir en bra bue. - Vi må lage skåler også.
Fem stykker.
Takk.
Slutt å spikke og kom og spis.
Den må tørke ut i noen dager.
Senere skal jeg lage buestreng og noen piler.
- Pass godt på kniven. - Det er klart.
Jeg kan hjelpe deg senere.
Ulven hyler i nattens skog
Han vil, men kan ikke sove
Sulten river hans ulvebuk
Det er kaldt der i hiet
Du ulv, du ulv, kom ikke hit
Ungen min får du aldri
Det er kanskje bra.
Ja, det tar vi.
Noen av disse kan vi bruke som piler.
Hva er det? Hva skjedde? Hvordan går det med deg?
Jeg skar meg.
Det blør.
- Da får det blø til det stopper. - Nei, ikke med sånt.
Vent her.
Hva er det?
Groblad. Det leger såret og stopper blodet.
Nå legger jeg det på.
Sånn.
Jeg skal trykke litt.
Sånn.
- Går det bra? - Ja.
Lovis legger også på kvitmose.
Jeg skal plukke så vi har.
En, to...
Ja!
Og nå!
Hold den.
En, to, tre...
Nå.
Ja!
Kom!
- Jeg kommer. - Ja, kom.
Det er vel ikke så kaldt?
Nei!
- Vet du hva jeg tror? - Nei, hva da?
At jeg kommer til å huske denne sommeren så lenge jeg lever.
Jeg også.
Det er like godt å fortsette.
Har vi sagt fem skåler, skal vi ha fem skåler.
Her.
- Har du kniven? - Nei.
- Hvor er den? - Jeg vet ikke.
- Du hadde den sist. - Nei.
- Jo, gi den til meg. - Jeg har ingen kniv. Hører du ikke?
- Hvor har du gjort av den? - Du hadde den sist.
Den er ikke her ute.
- Kan du ikke gjøre noe ordentlig? - Jeg har lett.
- Uten kniv klarer man seg ikke i skogen. - Du burde passet på den.
Jeg skulle aldri gitt den til deg.
- Du er en jævel som skylder på andre. - Du er deg selv lik.
Tror du er bedre enn andre. Gjør aldri feil.
- Og jeg skal leve med deg! - Det skal du få slippe!
Din jævla drittsekk.
Bo sammen med kniven din, om du finner den.
Håper vettene tar deg!
Ronja!
Dumskalle.
Ronja!
Ronja?
Rolig.
Hva har skjedd?
Birk!
Så du bjørnen?
Jeg jagde den bort, men den drepte føllet.
Hei. Hei...
Vi hjelper deg.
Hent kvitmose.
Hei... Det er ingen fare.
Ingen fare. Vi skal ta vare på deg.
- Vi skal ta vare på deg. - Her.
Takk.
Hold den.
- Hva gjør vi nå? - Vi kan ikke forlate henne her.
Så hva gjør vi?
Vi får henne aldri opp til grotten.
Hvor skal vi ta henne med?
- Vi kan ha henne her til såret er grodd. - Ja.
Hei.
Nå må du spise. Ja.
Ja.
Bra.
- Birk... - Ja?
- Hent en skål og et tau. - OK. Ta denne.
- Nå har vi et husdyr. - Ja.
Hva skal hun hete?
- Lia. - Lia?
Ja, det skal hun hete.
Hvorfor det?
Fordi det er pent, og fordi jeg vil det.
Har det noe med Mattis å gjøre?
Hans første hest het det.
Det er et bra navn.
Lia.
Hoppa som ikke skulle dø.
- Og vi har fått melk igjen. - Ja.
Takk, Lia.
Ha det.
Synd kniven ble borte.
Bra den kom til rette igjen.
- Har du funnet den? - Ja, den lå under veden.
- Vet du hva jeg tenker på? - Nei.
Hvor lett ting ødelegges helt unødig.
- Da får vi passe oss for det unødige. - Det skal nok gå bra.
Jeg er flink til å passe meg for ting.
Tekst: Tina Shortland