Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Do prdele!
Co tady děláš?
No... Co ty tady děláš?
Je to můj byt.
Byl jsem fakt v prdeli.
Měls na Facebooku, že seš na dovči,
tak jsem si od domovnice vzal klíče.
Tři roky se neozveš a najednou se objevíš?
Klid, prosím tě. Já to tady uklidím.
Drž hubu! Až Camille uvidí ten bordel tady...
- Já jí to... - Uklízej, nebo tě zabiju!
No, jo, ježiši. Proč tak řveš?
- Bude tady za pět minut. - A sakra! Dobrý ráno!
- Spíš sbohem! - Uklidni se, ježiši.
Seš takový prase! Uklízej! Dělej!
- No jo! - Dej to sem.
Ty běž tam. A dělej!
Bude to uklizený hnedka, prosím tě. Co vyšiluješ?
Měli jste přijet za tejden.
Ty seš takový prase! Podívej se na to!
- Nevěděl jsem to! - Nemůžeš umýt nádobí?
- Nevěděl jsem to! - Drž už radši hubu!
- Nic jsem neudělal! - Drž už hubu!
Bože, ty seš takový prase!
- Ahoj, Camille. -Čau.
Nejdřív... Gratuluju? Nejspíš?
Hlavně v klidu, zmáknu to. Všechno uklidím.
Soustřeď se na mimčo.
Pozitivní energie, to je hlavní.
- Neboj se, do hodiny vypadnu. - Co tady děláš?
Ne, neodpovídej.
Já jdu do hotelu.
Ať se to tu blejská a ty ať seš pryč.
Co se týče nás dvou, plány se nemění.
Dáme si burgery a budem koukat na blbý komedie.
Užij si párty.
Tak teda čau.
ROMANTICKÁ KOMEDIE
V práci dobrý?
Jo. Dobrý.
Měsíc jsem v jiný firmě.
Je to lepší.
Super.
Takže už neděláš s kreténama v oblecích?
Už ne. S tím jsem skončil.
Tak co děláš teď? Architekta?
No... ne.
Nebudu zacházet do detailů.
V podstatě říkám kreténům v oblecích, aby vyplňovali excelový tabulky.
Máš recht, to je lepší.
Nesnaž se živit tím, co tě baví.
To dopadá blbě.
A ty?
Jak jde hudba?
A to tvoje turné?
Já už nehraju.
Lidi pořád nejsou na můj talent připravení.
Jasně.
Však máš čas.
Nechybí ti architektura? Byls dobrej.
Jo, ale teď není dobrá doba.
Antoine koupil barák.
Dal mi všechny plány a dohlížím mu na rekonstrukce.
Ale jenom, když mám volno.
No pecka. Máš fotky?
Ne, ale mám klíče. Chceš se podívat?
No jasný.
Nechybí ti to?
Teď se to nehodí.
Čekáme dítě, mám práci...
Vypadnem, už mám dost.
- Můžem zaplatit? - Jasně.
- Dohromady, nebo... - Jo, já to vezmu.
Tady je účet.
Tak jo...
Ještě pin, prosím.
Ty broskve s pepřem byly skvělý.
- To jsem ráda. - Jo, taky mi chutnaly.
Jo? No... To jsem ráda.
- Kruci. Platba zamítnuta. - Fakt?
- Chceš účtenku? - Ne, to je dobrý.
- Zkusíme to znovu? - Jo, jo.
Díky.
Asi jsem naťukal blbej pin.
Zamítnuto.
Tahle karta asi nepůjde.
- No, tak ti asi vypíšu šek... - Neblbni.
- Neřeš to, já to vezmu. - No...
Ty seš tak otravnej.
Jak jsem to mohl vědět? Měl jsem mít prachy na účtě.
Vložil sis na účet prachy, co sis vyzpíval,
a je s nima problém?
Nedělej ze mě vola. To je fakt sprostý.
Proč seš na mě takovej?
Řekneš, že mě zveš, ale stejně platím já.
- To se prostě nedělá. - Jo, ale...
Tak jo, kluci, klid.
Všechno je dobrý.
Platíš ty, jo?
Dám ti kapesný, jestli chceš.
- Panáky na mě. Co vy na to? - No tak jo.
Aspoň uvidíme život z lepší stránky.
- Díky. - Prosím.
Tak na zdraví! A usmějte se!
Na budoucího taťku.
Musíš si to užít.
Budeš táta!
- Na taťku! - Bude to skvělý!
Všechno totálně zvládám! Úplně jak nic.
A zůstanu naprosto čistej.
A v žádným případě nebudeš horší než fotr.
Funguje ti radar!
Ahoj.
Vidím, že na mě celou dobu koukáš.
Řeknu to na rovinu. Nic nebude.
Hele, zlato.
S touhle postavou nemáš na krále, jako jsem já.
Pardon, to je můj brácha. Je otravnej, když se napije.
Fakt otravnej. Ale má prachy.
Tak nám donese pití a my si zatancujem, co?
- Super. - Tak jo. Běž nám pro pití, tak šup.
Hele...
Půjdu si lehnout.
Mám hodinu, než přijde Camille domů.
Tak jdeme.
Seš v pohodě?
Jo, v klidu.
Tak pojď. Vstávej.
Sakra.
-Čau, brácho. - Dobrou.
Opatruj se.
Zdravíčko.
Sbalte si to a běžte, prosím.
Musíte na to mít povolení.
Aha, dobře. Pardon, to jsem nevěděl.
Vaše doklady, prosím.
No, nebudete tomu věřit. Ale ukradli mi peněženku.
V tomhle baru, včera.
Čekal jsem tu, až otevřou, abych se zeptal,
jestli ji náhodou nenašli.
A mezitím jsem tady začal hrát.
Sbalím si to a počkám tady.
Dobře. Pošleme vám pokutu domů.
Dobře.
Jméno a adresu, prosím.
No... Romain Gary.
G-A-R-Y.
Emila Ajara 8.
Obvod 18.
Pokutu obdržíte do 72 hodin.
Jestli peněženku nenajdete, běžte na policejní stanici.
- Někdy nám je donesou. - Dobrej nápad.
- Pěkný den. - Děkuju.
Jste moc hodnej, díky.
Nejseš tady.
To nejseš ty.
Seš mrtvej.
Buď seš v base...
nebo seš na kraji útesu...
nebo skočils pod zasraný metro.
Ale rozhodně nejseš tady.
Salomé, počkej...
Sklapni! Sklapni!
Já tě zabiju!
- Počkej, Salomé... - Seš jenom duch!
Kdes byl?
Myslel sis, že mě jenom tak opustíš?
Fakt sis to myslel?
Rozmysli si, co řekneš, jo? Byly to tři roky a půl.
Vidíš to? Vidíš? Slyšela jsem, jak mi šednou!
Vysvětlím to.
Až se uklidníš.
Neříkej mi, abych se uklidnila!
Ty... Ani slovo!
Drž hubu a nic neříkej!
Myslela jsem, že seš mrtvej!
Měls ty svý plány na cestu po Francii
a na byteček s výhledem na střechy Paříže.
Zatímco já jsem nikdy z Paříže neodjela.
Pořád bydlím v bytě s výhledem na psí hovna.
Takže si to rozmysli.
Rozmysli si, jak mi vysvětlíš, proč se cítím jako taková kráva.
Byl jsem v nebezpečí.
A...
Nebudu zacházet do detailů, ale bylo to drsný.
Nemohl jsem ti nic říct, protože by tě to taky ohrozilo.
- Takže seš špion? - Ne...
Přestaň se smát!
Nebo tě fakt zabiju!
Bál jsem se!
Bál jsem se, zpanikařil jsem.
Myslel jsem, že to nedám, tak jsem odjel.
Říkal jsem si, že se to po chvilce uklidní,
ale neuklidnilo.
Pak jsem nevěděl, co mám dělat.
Pane, to je vaše?
Co? Ne.
A pak mi nabídli práci v New Yorku.
A teď jsem tady.
Chtěl jsem tě vidět.
No, tak jsi mě viděl. Dobrý?
Nezajdeme spolu aspoň na kafe?
Nemám čas.
Tak o víkendu?
To seš celej ty. Nemám čas.
- Hodně pracuješ? - Jo.
A taky jsem máma tříletý holčičky,
která nezná svýho tátu.
Takže fakt nemám na nic čas.
Salomé, počkej. Salomé! Počkej!
Počkej!
Chlapi, počkejte!
Co si myslíš, že děláš?
To jsou moje tašky a moje věci.
My nic neukradli. Našli jsme to.
Jo, položil jsem je na zem.
Proč jsi nic neřekl?
Nechtěl jsem vypadat jako houm...
Hele, nemám čas. Tohle je všechno, co mám.
Jsme na stejný lodi.
Akorát, že tohle není vaše.
Jo? Tak nám to dokaž!
Nevyhrožujte mi mojí pálkou.
- Tak ji položte. - Polož to.
- Dohodnem se. - Jo, já dohody rád.
Tak jo. Nechám si nabíječku, tu potřebuju.
No jo.
A klávesy taky. Vy hrát nebudete, ne?
Zbytek si nechte.
Dobře, ale chci tvou bundu. Vypadá měkce.
To si piš. Je to směs hedvábí a bavlny.
Nesušit v sušičce.
Je fakt měkoučká.
- No teda! - Zase bacha, jo?
Bunda ti stačí.
Bylo mi potěšením s váma obchodovat.
Mějte se.
Ten debil mi dal svou bundu!
Hej! Neboj se! Perem jenom za studena!
Vypadáte tak! A i tak smrdíte.
Salomé. Pojď to probrat, prosím.
- Už seš tady zas? - Počkej.
Nemůžeš prostě odejít.
Tys odešel první.
Chci ji vidět. Jak se jmenuje?
Nech mě už bejt!
- Pomoc! Pomoc! - Nech toho!
- To je dobrý. - Ne, není.
Ten chlap mě furt sleduje. Každý ráno na mě číhá.
- To je blbost. - Pomoc!
- Pomozte mi! - Nech ji bejt!
- Já ji znám! - No jasně, padej!
- Ona kecá. - Ztrať se, ty šmejde!
Chlapi, já ji znám!
- Jste v pohodě? - Jo, jsem, děkuju.
- My dva jsme skončili. Skončili! - Lásko...
Ušlo to, ale zašels až moc daleko.
To ses úplně pomátl? Běž a dožeň ji!
Musíš jí to rozmluvit! Dej sem klíčky!
Musím mluvit s Paravánem.
Tarain! Slyšíš mě? Tarain!
Jsem Tarain!
Jasný? Žádnej Paraván!
- Jsem Tarain! - No jo, prosím tě.
Tohle si fakt rád poslechnu.
Přetoč to zpátky.
Tarain! Slyšíš mě? Tarain!
Jasný?
Žádnej Paraván! Jsem Tarain!
No jo, prosím tě.
Táta?
Jo.
Nazdar.
- No nazdar! - Jo...
- Máš se? - No jo, dobrý.
Určitě?
- Jo, jo. - Viděls to?
Oceán na Montmartru.
Už nemá smysl někam jezdit.
Já půjdu.
Nechceš někam zajít?
Ne.
- Určitě? - Jo.
Tak se měj!
Jo.
- Zdravím. - Dobrej.
Nevíte, kde to je? Grand Hotel de Clermont!
Jo, to je tady.
- Jak se jmenujete? - Elliott... Eliza.
Děláš si prdel?
Má to bejt okouzlující hotel v srdci Montmartru.
Pokoj pět. První patro.
Co to bude?
Seš němej? Co si dáš?
Promiň, jsem trochu mimo.
Zjistil jsem, že jsem táta.
To gratuluju.
Jo...
- To musíme oslavit. - To jo.
Je to na mě.
Máš vybráno?
Kalvádos.
- To je první? - Jo, přes den nepiju.
Myslím dítě.
- No jo, první. - To je skvělý.
Kluk, nebo holka?
Holčička.
Ale už má tři.
Vteřinku. Jo?
Teď jsem viděl ty zmeškaný hovory. Co je?
Nezajdem někam? Musím s tebou mluvit.
- Zapomeň. Vyklop to. - Chci ti to říct osobně.
Nemůžu u vás přespat? Jednou?
Jako fakt? Hned druhej den nato?
Byl jsem za Salomé a ta mě málem přizabila.
Vágusové mi šlohli věci.
Co? Fakt se nechytám.
To není důležitý. Něco mi řekla. Musím to s tebou probrat.
Co tam děláš, Pierre?
Už jdu, zlato.
Seš ožralej.
Cejtím z tebe ten kalvádos až tady. Seber se už!
Ammad mě pozval kvůli tomu, co ti chci říct.
Když přijdeš.
Zapomeň, Camille může každou chvíli porodit.
Taky ze mě bude táta.
Ty mě fakt sereš.
Už jdu, zlato!
V pohodě?
Už bylo líp.
Co je?
Jako vždycky. Prachy, bydlení...
Nic novýho, ale je to o něco horší.
A zrovna jsem zjistil, že mám dceru,
ale její matka mě nesnáší a nechce mě už nikdy vidět.
Nic víc?
Ne. Dva chlapi mi šlohli všechny věci.
Promiň.
Je to dobrý, ale nějak přituhuje.
- Je to se mnou blbý. - Doliju ti.
Mám pokoj, co nemůžu pronajmout.
Rekonstruuju ho.
Nastěhuj se tam, než bude líp.
Určitě to s malou bude dobrý.
Proč tě její máma nesnáší?
Protože jsem se přes noc vypařil a neozval jsem se.
- Chytrej tah. - Jo...
Musíš jí dokázat, že seš chytrej, jestli chceš zpátky.
Jak to myslíš?
Musíš do toho dát všechno.
Když jsem Françoise poznal, byla zasnoubená s vojákem.
Ale i tak ho kvůli mně opustila.
Jaks to udělal?
Týdny, týdny a týdny jsem šetřil prachy.
Pak jsem si pronajal auto a zavez ji do Deauville.
Tohle na ni nezabere.
Dcera dělá v Moulin Rouge.
Sem tam dostane pozvánku.
Ne, ne...
- Díky, Didier. - No tak.
Tak ji přiveď k nám na pizzu. Tu malou vám pohlídáme.
- Díky, to je dobrý. - Nebo...
Nebo jí kup něco pěknýho.
Můžu ti sehnat nějakej Chanel. Za dvacku!
Jste fakt hodní.
Rozmyslím si to.
Zvládnu to. Nějak to prostě udělám.
Pořád je tu ten levnej Chanel.
- Didier, máš pořád to auto? - Jo.
Hej!
Uhni s tím krámem!
Nemůžu tady stát věčně. Napište si to číslo.
ZAVOLEJ MI
Tak už jeď!
- Tak jedem! - No jo, jo.
Dobrý ránko!
KÓD OD DVEŘÍ JE 21B78 PŘIJĎ VEČER ZA MALOU. ALE NE MOC POZDĚ.
PS: DEBILE
Vypněte tu hudbu, prosím.
Bez povolení hrát nemůžete.
Tak jo. Zabalím to. Nevěděl jsem.
Pardon.
Doklady, prosím.
Nebudete tomu věřit, ale ukradli mi peněženku.
V tomhle baru.
Čekám tu, až otevřou, jestli ji náhodou nenašli.
No, tak výjimečně vám pošleme pokutu domů.
Super. Takže... Ivo Livi.
L-I-V-I.
Yvese Montanda 8.
Okrsek 18.
- Prosím. - Díky.
Přijde vám do 72 hodin.
- Dobře. - A s peněženkou...
Jestli ji nenajdete v baru, zajděte na stanici.
Dobrej nápad. Děkuju. A díky za ochotu.
- Přeji pěkný den. - Děkuji. Vám taky.
CASINO
Děkuju pěkně, pane.
To by šlo.
- Nashle, díky moc. - Díky, pane.
Je z vinice v Jura. Roste asi na dvou hektarech.
Je opravdu výborné.
Tak ho beru.
Výborně.
Víte, toto víno...
je hedvábné,
éterické...
a květinové. Uvidíte.
75 eur, prosím.
Tak to musí stát za to.
Nashle!
Ahoj.
Přivedls svou přítelkyni?
Louise? Pojď pozdravit.
Tak jo. Tohle je César.
- Ahoj. - Maminčin kamarád.
Máš se?
Louise, že?
Pěkný jméno.
Ty jsou pro mě, nebo ještě někam jdeš?
Ne, jsou pro tebe.
A proč neseš víno?
No k večeři.
K jaký večeři?
Tak pojď.
Je fajn, žes tady vymalovala.
Ten byt je super.
Fakt pěknej.
Teda...
Všechno je tu jiný. I když stejný.
Fakt moc pěknej byt.
- Jak je to tu velký? - A už toho nech!
Dobře.
Madam Louise moc pěkně kreslí.
Přinesl jsem ti novýho kámoše.
Jmenuje se Méďa. Ahoj!
Ne? Nelíbí?
Půjdeme vyčistit zoubky. Rozluč se s Césarem.
- Ahoj. - Ahoj.
Vyčistíme zoubečky, jo?
ZAVOLEJ MI ZA 10 MINUT, ŽE CAMILLE RODÍ.
"Všichni lidé ve vesnici se zdáli tak bezstarostní,
že si nikdo nedokázal představit, jaký strach zažívali
po západu slunce."
"Mami! Ty seš tak trapná, mami!"
Ten je celej já.
Má nám César číst tu příšeru?
- Jo. - Ten toho o příšerách ví hodně.
Jo?
Co mám dělat?
"Celá vesnice se třásla strachy,
že se Skarifón, ten hrozný žrout dětí,
jednoho dne vrátí."
"Všichni předstírali, že neví o tajné operaci,
která mezitím probíhala."
"Čtyři starostovy dcery se měly v plánu vydat do temné noci,
aby Skarifóna našly
a jednou provždy osvobodily vesnici
od jeho hrůzovlády."
"Takže vyly..."
Neptá se na mě?
Je ještě malinká.
Ale za rok nebo dva se ptát bude.
A co jí řekneš?
Pravdu.
Že nevíš, kde její táta je?
Ne.
Že jsem ho sem pozvala,
pak jsem ho podřízla
a jeho mrtvolu rozpustila ve vaně.
Ale že to nesmí nikomu říct, jinak by maminku zavřeli.
Nemáš vanu.
Ale mám.
Je nová.
Pořád hraješ?
Ne, skončil jsem.
Neměls něco nahrávat?
No, nakonec...
to neklaplo.
Tak co děláš?
No...
Něco jsem vydělal v New Yorku.
To bylo super.
Pak mě to přestalo bavit. Chtěl jsem se vrátit,
protože mi chyběla Paříž.
Takže nepracuješ?
Ale jo,
pracuju.
Dělám v jednom baru.
Barmana?
Ne, manažera.
Převzal jsem podnik.
S vínama.
Hele, tohle je taky naše.
Pracujem jenom s malejma vinicema.
Tohle je z Alsaska.
Ta vinice má jenom půl hektaru, ale tohle víno
je hrozně jemný...
zeleninový, ješitný...
Nepotřebuješ servírku?
Už tě nebaví řídit vlaky?
Ne, myslím kámošku. Je na tom teď blbě.
Dělá brigády v restauracích.
Je skvělá.
No jo, jasně.
Jsem tam každej den a zrovna nabíráme.
Dej mi číslo.
Zítra ji uvidím, tak se můžeme stavit.
No, zejtra tam zrovna nebudu.
Tak možná...
Nejseš tam každej den?
No jo, skoro každej den.
- Jako manažer musím... - Nechceš jí pomoct.
Ale jo, chci.
Jenom musím zjistit...
Můžem tam zajít na Happy Hour.
Kde ten bar je?
Napíšu ti adresu.
Jak se jmenuje?
Pořád má starý jméno.
Děláme na rekonstrukci,
takže vymejšlíme nový jméno.
Jsem ráda, že seš tady.
I když tě nesnáším.
Já taky.
Taky mě nesnášíš?
Nevezmeš to?
Zavolám zpátky.
Už volá zase.
Jo, to je brácha. Beztak chce jít chlastat.
Jen mu to vem. Třeba se něco stalo.
Nemyslím si.
Haló?
- Haló? - Dobrý?
Ani ne, Camille začala rodit.
No super. Jak to jde?
Jsem na hovno, panikařím. Nevím, co mám dělat.
- Přijď, prosím. - No tak...
Neboj, bude to dobrý.
Ne, nebude to dobrý.
Chci umřít. Nenech mě samotnýho.
Určitě to zvládneš.
Nechci, aby mě tak Camille viděla.
Hele, bude to dobrý.
Namoč si hlavu studenou vodou a běž za ní.
Když se to nespraví, tak přijdu.
Pak mi zavolej, teď nemůžu mluvit.
Tak jo. Zavolám.
- Je v pohodě? - Jo.
On vždycky přehání. Za chvilku mu zavolám.
Seš normální?
Tvýmu bráchovi se za chvíli narodí dítě.
Dořešíme to tady, a když to nebude dávat,
zavolá a já hned pojedu.
Hele, zítra si dáme vědět. Každopádně...
Běž, běž!
Potřebuje tě.
Fakt mě to mrzí. Fakt.
V klidu, člověk si rychle zvykne, že ho ostatní opouštěj.
Haló?
Proč na mě tak tlačils? Zavolals o tři hodiny pozdějc.
Řekl jsem, že to bude dobrý, ale ty musíš dělat cavyky.
Seš jak osina, fakt.
Camille rodí.
Jako fakt? Ty vole, soráč! Hned tam jedu.
- Co tady děláš? - Nechce mě tam.
Prej něco s energií.
Klid, to je jenom panika.
Každá kontrakce mě zabíjí.
Zhluboka se nadechni, budeš dobrej.
Máš nový boty?
Pak ti to povykládám.
No tak, nemůžeš ji nechat samotnou.
Zapomeň. Zabila by mě. Běž tam ty.
- To určitě. - No fakt, běž!
Řekni Camille, že na ni myslím.
Nebudu se dívat, jak tvoje žena rodí tvoje dítě.
Celej život seš ve sračkách a ve stresu a děláš, jako by nic.
Ty seš na to stavěnej. Běž tam, prosím.
- Udělám cokoli. - Ne.
Zaťukej, strč tam hlavu
a řekni něco ujišťujícího, jak to umíš.
"Pierre je trochu mimo,
ale miluje tě a je s tebou myšlenkama."
Ses posral?
- Césare, udělej to pro mě. - Ne.
Ne.
- No tak. - Ne.
No tak.
- Tak jo. - Děkuju.
Co tady děláš?
Přicházím v míru!
A mám vzkaz od Pierra.
Výborně, Camille, výborně.
Už to bude. Sáhněte si.
Tak mi to řekni a vypadni. Kde je Pierre?
Volal mi a byl úplně mimo.
Brzo se vrátí. Je s tebou. Tak nějak.
- Zvládneš to. - Další kontrakce.
- Musíte správně dýchat. - Dejchej.
Teď to naše "om".
Výborně, vidím vlásky!
To už mi říkáte dvě hodiny!
- Určitě jsou to vlásky? - Vím, že je to těžké.
Nezvládnu to. Chci do nemocnice.
- Ať to skončí! - Vedete si skvěle.
- No tak, vidím spoustu vlásků! - Běž se podívat.
- Běž to zkontrolovat. - Ne...
Myslím to vážně! Řekni mi, jestli jsou to vlasy nebo moje chlupy.
Vyfotím to bez dívání, aby ses mohla podívat.
No tak.
Vidím hlavičku!
Nechám vás odpočívat.
Čau, brácho. Zítra ti zavolám.
Bylas dobrá.
Díky.
Nemáš zač. Čau.
- Můžu... - Můžeš.
Nejsem tu, nechte mi zprávu.
Tati, to jsem já.
Jenom volám, že Camille dneska porodila.
Měl bys Pierrovi zavolat.
Myslím, že bude rád.
Doufám, že seš v pohodě. Čau.
Ahoj, policajti!
Čau, brácho. Co je?
Nemáš zač. Jsem rád, že jsem u toho byl.
Jo.
Řekls, že uděláš cokoli. Že jo?
Jo, řekls to.
Musíš zavolat Axelle.
S kuchyní chytils jackpot. Fakt. To je dobrá práce.
Teď se soustřeď. Řeknu ti to rychle.
Ty, co přijdou na jedno,
posaď k baru s talířem salámů.
Takovej ten břidlicovej talíř, víš, co myslím, ne?
A ty, kteří chtěj celou flašku,
ty chci u stolečků. Pošleš je za mnou.
- Dobře. - Jasný?
Kdyby sis nebyl jistej s vínem,
zeptej se mě, tak jo.
Vyznáš se ve vínech, ne?
- Jo, jasně. - Super.
A bacha na prsty u kráječe.
Na nemocnici nemáme čas.
Myslím, že můžeš začít. Podívám se na tebe v akci.
- Tak jo, jdeme na to. - Tak jo.
- Dobrý den. - Tohle vezmu já.
Jak se máte, pane? Můžu vás posadit ven?
Začneme bílým? Césare, dvě sklenky Chablis.
Dvě sklenky Chablis...
Kdepak máme Chablis...
Už se to nese!
A k tomu talíř se salámama.
- Ahoj. - Ahoj.
- Jsme dvě, ale... - Ahoj.
Nemáme rezervaci.
V pohodě, posadím vás.
Moje kámoška Diass.
- Ahoj. - Ahoj, těší mě.
- Posadím vás ven. - Tady?
- Jo. - Super.
- Sedí se vám pohodlně? - Paráda.
Tohle je na mě.
Díky.
Tak jo.
Není to tu pěkný?
Celý jsme to předělali.
Rozdíl je obrovskej. Předtím se to tady hemžilo krysama
a ochlastové tady do sebe lili kalvádos.
Vyznáš se ve víně?
Ne, ne, ne, nejsem žádnej odborník.
Tohle mi ale přijde docela dost zvětralý.
- Přinesu vám čerstvý. - V pohodě.
Chutná mi. Připomíná mi Juru.
Přesně.
Odtamtud je.
- Seš úplnej... - Znalec?
Znalec! To je skvělý.
Tohle tady přesně potřebuju.
S Axelle to bylo ze začátku těžký.
Nikdy předtím v baru nedělala.
Předtím dělala na trhu mezi rybářema.
Ale je fakt hodná a milá...
Všechno v pohodě?
Otravuješ zákazníky?
Dobrý den.
- Dobrý den. - Těší mě.
- Zrovna mluvíme o tobě. - O mně?
- Jen v dobrým. - No super.
Nemáte hlad, dámy?
Když tu vysedává místo toho, aby pracoval,
musíte umírat hladem.
- Nebo ne? - Pardon, povinnost volá.
Tak jo... menu.
Ukliď ten stůl a přines jim prkýnko se salámama.
A bacha na prsty u kráječe, na nemocnici není čas.
- Na zdraví. - Na nás.
Tak co, jak se bavíte?
No skvěle, baví mě sledovat, jak to tu vedeš.
Asi budem kámošky.
Řekl jsem jí, že to dneska trochu přehání.
Se zaměstnancama to není vždycky snadný.
Dáte si dezert?
Jo, dvě skleničky šampaňskýho.
A dvě čokoládový pěny.
Dvě šáňa a dvě pěny.
- Ta čokoláda je... - Tys urval těsnění?
Hele, ten tón si nech. Tady nejseš na trhu.
A dej pryč ten nůž. Promluvíme si ve špajzu.
To si teda promluvíme.
Panebože...
A je to tady, je po něm.
Tys urval těsnění? Co blbneš?
Promiň.
Jak promiň? Bar je narvanej, zbláznil ses nebo co?
Vysvětlím ti to. Hele, lhal jsem ti.
Vůbec se nevyznám v jídle ani ve víně.
- Vůbec mě to nezajímá. - Tak co tady děláš?
Salomé je láska mýho života.
Dáváme se znova dohromady.
Takže mě napadl debilní nápad nakecat jí, že vlastním bar.
Myslel jsem, že budu vypadat dobře,
když budu vlastnit bar.
No a...
Před třema rokama jsem to fakt posral.
A když jsme se teď potkali, řekla mi, že jsem táta její dcerky.
Takže jsem chtěl vypadat dobře.
Řekl jsem jí, že vedu bar.
A ona to přirozeně chtěla vidět.
A protože jsem nula, neřekl jsem pravdu.
Tak jsem si myslel, že za dvě hodiny něco vymyslím.
A...
teď jsme tady. Chtěl jsem bejt dobrej.
Ale jsem sráč. Všechno jí řeknu.
Ne, neříkej.
Pojď sem, ty blbče!
Takový drama!
Tak jo. Hele, nic jí neřekneš. Neřekneš jí ani slovo.
Seš jako Hugh Grant.
Trochu.
Jdeme pro tvou Juliu Roberts.
Od teď seš tu šéf ty.
- To nezvládnu. - Ale jo, zvládneš.
Zaplatíme, prosím.
Ne, je to na mě.
- To je moc milý, fakt děkuju. - Není zač.
Dáme poslední drink na cestu?
Já už musím, jsem mrtvá.
Tak mi tu nech číslo. Axelle tě pak vyzkouší.
Jak jako?
No, Diass tu bude dělat o víkendech.
Aha, tak jo. To je skvělý.
- Moc děkuju. - Rádo se stalo.
- To je skvělý. - No...
Zůstaneš?
Jo, ale jenom na jeden drink.
Buď opatrná. Dobrou, zlato.
Ještě jednou děkuju.
Bylo to fakt skvělý.
Posaď se, než to tady doděláme.
- No tak, nestyď se. - Díky.
Ale prosím tě.
Dej si s náma, ne?
Nemůžu, šéfe.
Ani kapku, než mi skončí šichta.
Prej jste předtím dělala na trhu.
- Jo. - Jo...
To není brčko!
Byl jsem tam se svou švagrovou a rodili jsme dítě
v rodicím bazénku, o kterým jsem slyšel poprvé.
Tuhle miluju!
- Pojď se mnou tančit! - Ne, budu na tebe koukat.
Ale no tak, pojď se mnou!
Bože!
Sakra, to ale bolí.
Fakt to hrozně bolí.
Myslím, že to mám skoro zlomený.
Tohle je tvůj konec. Umřeš na to.
Mám vnitřní krvácení.
Fakt nechápu,
proč ses pouštěl do většího chlapa.
Proč tančíš s chlapem, co vypadá jako Sean Paul?
- Nech toho. - Au!
Nic ti není, prosím tě.
Fakt to bolí.
Tohle město je absurdní.
Četla jsem o Paříži, než jsem sem přijela.
Těšila jsem se na Eiffelovku a na Sacré-CŖur.
Ale moje oblíbený místo je tady.
Barbès Rochechouart.
Chybělas mi.
Tys mi taky chyběl.
Proč jsi to udělala? Co je?
Prostě...
Tak strašně jsi mi chyběl, ale fakt bych ti chtěla ublížit.
- Promiň. - Promiň...
Proč se vůbec omlouváš? Co tady děláme, César?
Jak to myslíš?
Proč jsme tady? Proč...
Proč to děláme? Proč ses vrátil?
Protože mi to bylo líto.
Celou dobu.
Nemůžu to spravit, protože jsem to posral, ale...
Chci s tebou bejt už pořád. Každou vteřinu.
Tak se u tebe napijeme a řekneš mi,
cos celou dobu vlastně dělal.
To nepůjde.
Neříkej, že s někým žiješ.
Ne, s nikým nežiju.
Ne. Spím u kámoše na gauči, protože jsem na tom blbě.
Neříkals, žes koupil byt?
Jo, ale ještě ho stavěj. Všude je sádra, je tam bordel.
Je tam chlap. Jdeme. Jdeme.
- Bojíš se ho? - Jo, je velkej.
- Lekl ses? - Jo, jsem posranej.
Je to docela šílený.
Náhodou jsme na sebe narazili zrovna,
když ztratil klíče.
Nikdy jsem se s bratrancem moc nebavila.
Ale prostě jsme rodina a musíme si pomáhat.
Tak se to dělá.
Dobře, paní, můžu už jít domů?
Jsem fakt vyřízená.
Promiň. Promiň. No jasně, utíkej.
Zítra ti zavolám.
- Jasně, v pohodě. - Dobře dojdi.
- Ahoj. - Nashle.
Myslíš, že mi věřila?
Boty.
Myslím, že si krásně zdřímla,
jak jsi jí to vysvětlovala.
"Je to šílený, náhodou jsme na sebe narazili".
Přestaň.
-"Ztratil klíče". - Přestaň.
"Je to můj bratranec, je to neuvěřitelný".
Vůbec neumíš lhát.
Nemůžem bejt všichni tak dobří jako ty.
Lulu?
Spinká.
Jejda!
Ahoj, zlatíčko! Jak se máš?
Vyspinkaná?
Zaspala jsem. Přijdu pozdě. Sakra!
Musím se nachystat. Vezmeš ji dolů?
- Jo, jo. - Chceš snídani?
Jasně...
V lednici je mlíko a taky mám kakao.
- Třetí šuplík nalevo. - Dobře.
Co by sis dala?
- Toust s máslem. - Toust s máslem.
A uděláme si kakao?
Malý, střední, nebo velký kostky?
- Malý trojúhelníčky. - Ježiši.
Chceš džem? Chceš trochu džemu?
Hodně džemu.
Hodně borůvkovýho džemu.
Máš ještě další děti?
Jako bys to dělal celej život.
Jo, mám jich plno.
V Mexiku, jedno v Moskvě, v New Yorku...
Můžeme si s nima udělat vánoční večírek.
Co děláš večer? Já mám volno.
Můžu ji vyzvednout
a potkáme se u tebe?
Můžeš nás u sebe províst.
Super.
Tak kolem půl sedmý?
Musím letět. Jdu pozdě!
Pohni si.
Pak nemaj vlaky jezdit pořád pozdě.
Musí si pohnout. Řekni jí to.
Najezenej, přebalenej, co bys ještě chtěl?
Nebreč. Nebreč. Nebreč.
Ticho, to je práce.
Neber to, ne? Je víkend a seš na rodičovský.
Jo, asi je to důležitý. Haló?
Ne, zapomeň.
Ne, ne, ne, to neudělám.
Ne, nedám ti ty klíče.
Nechci tvoje boty!
Na to ti seru!
Zlato, musím do práce.
Řekni, že nemůžeš. Máš mít volno.
Potřebujou mě. Nemůžou se dostat do počítače.
Nemůžou tě nutit, když máš volno.
Potřebujou mě, je to důležitý. Přijdem o velkou zakázku.
Na kolobce je to max půl hoďka.
Hned jsem zpátky.
To je šílený.
Víš, že až zjistí, že seš bezďák, tak tě zmlátí?
Všechno bude dobrý. Něco vymyslím.
Tady je máš.
A ne, že to tam Antoinovi zničíš.
Stál 800 tisíc.
Dávej tam bacha.
Ukážu to tam Salomé a hned ti je zas vrátím.
Vypadáš divně. Seš v pohodě?
Ne, nejsem.
Nevím proč, ale můj syn mě nesnáší.
Nemůže se dočkat, až mě uškrtí.
- Je to psychopat. - No tak.
Vím to. Jsme k hovnu.
Nepotřebuje mě. Jsem úplně na nic.
Jsou doma spolu a já jsem tady a vypadám jak debil. Je to peklo.
Už musím, Camille už si tak myslí, že všechno seru.
Takže když přijdu pozdě...
Napravo vidíte Place des Abbesses a vynikajícího místního muzikanta.
U tebe to vypadá mnohem líp.
Co něco podniknout? Bylo by to fajn.
Můžem třeba zabít manželky, zakopat je pod verandu
a zmizet.
Ne, myslím jako večeři. Rodinnou.
Mluvil jsem s tátou. Gratuloval mi k malýmu.
Bylo to fajn.
Volal ti? Super.
- Tak já jdu. - Uvidíme.
-Čau. - A díky.
No jo.
Tady bude kancelář.
Kancelář s hlavou v oblacích, se skleněnou střechou a tak.
Bude to super.
A tady bude obrovská knihovna.
Knihovna?
Ukážu ti svou ložnici.
- To je super. - Bude to skvělý.
Pro mě a Louise to bude skvělý.
A ty? Kde budeš spát ty?
No... tady.
Myslela jsem, žes přestal hrát.
No jo, taky že přestal.
Koupil jsem je bráchovi. Chce taky začít hrát.
Chce se učit na housle, ale to je těžký,
tak jsem mu řek, ať začne s klávesama, protože...
jsou to jednodušší noty. Půjčuju mu svoje. Nevadí mi to.
Když už nehraju.
Ty seš tak hroznej lhář.
Já nelžu.
- Ty nelžeš? - Ne.
Já tě už ale znám. Ne?
Ne, to bylo dřív, ale teď nic netajím.
Říkáš pravdu a nic než pravdu.
- Nic než pravdu. - Jasně.
Myslím, že je skvělý nevzdat se svýho snu.
Hrozně moc lidí o to v životě přijde.
Děláš dobře.
Tak zahraješ nám něco novýho?
Nemám nic novýho.
Protože... už nehraju.
Mám jenom starý songy.
Tak zahraj něco starýho.
Lulu nic neslyšela, určitě se jí to bude líbit.
Že jo, Lu... Lulu!
Ježišmarja.
Polož to, je to nebezpečný.
Budoucí sériovej vrah.
Moc nebezpečný.
Budu vás muset opustit.
Nepřišla brigádnice, tak musím zaskočit.
Malá už je taky unavená.
Potkáme se pak?
Jo.
Taky jdeme.
Nevím, jak z toho ven.
Je to peklo.
Ty na to přijdeš. Jako vždycky.
Vždycky nakonec zdrhnu.
Zdrhám z nahovno situací. Ale z týhle pryč nechci.
Je mi s nima dobře. Nikdy mi tak dobře nebylo.
V každý rodině se vyprávěj lži jako:
"Děda byl válečnej hrdina!"
Ale říkat pravdu je taky dobrý.
Když řeknu pravdu, přijdu o ni.
Nefňukej mi tady. Na.
Vem si auto a zavez ji do Deauville.
Pořád s tím Deauville.
Prospěje ti, když někam vypadneš.
Díky, kamaráde.
Kurva.
To je hrozný.
Konečně usnul.
Chceš povzbuzovák?
Ne, když ze mě potáhne chlast, dostanu přes hubu.
Já nevím, zelenej čaj?
Chlapci, změnili jste se.
Promiň, já už musím.
Moc se potíš.
Měj se, kámo.
Čau, Césare.
- Boty? - Kašli na to.
- Mami? - Ano?
- Pusinku. - Už jdu.
César pusinku.
Ty brďo! Ty seš frajerka.
Jdeme za chůvou!
Ale ne, počkej.
To je lepší.
Roztáhni ruce a toč se.
To je ono!
Au!
Bouchla ses do kolena?
Tak co, jdeme spinkat?
Půjdeme do hajan?
Vstávačka.
- Kolik je? -Šest ráno.
Sbal si věci, a Louise taky. Jedem na vejlet.
Kam jedeme?
To je překvapení.
Na jak dlouho?
Moc dlouho ne, uvidíš.
Zítra jdu do práce, nemůžu nikam jet.
Ale můžeš. Je to překvápko. No tak.
Vstávačka.
Mám ti udělat čaj?
Jo.
Věříš mi?
Ne.
Tak jo, dámy, jste tam vzadu připravený?
-Čí je to auto? - Kradený.
Jo, jasně.
Je kámoše.
Tak jedem!
Kam jedeme?
Chtělas vidět Francii, ne?
Pak můžem k amfiteátru v Arles.
Do Arles? To je hrozně daleko.
- Ne, je to hned tady. - Ne, jsme daleko.
Můžeme udělat zastávku v Lascaux.
A hned vedle je Chambord.
Co to je?
Chambord. Je to tam pěkný.
Haló?
Brácho, to je hrozný.
Camille i Sasha mě nesnášej.
Musím vidět jiný lidi.
Nemůžem v neděli oslavit tvoje narozky?
Ne, rodinný oslavy nesnáším.
Vždycky, když se potkáme, se ožerem.
Najíme se, napijem, popřejem ti. Všem to prospěje. Slibuju.
Zeptám se Salomé, ale pochybuju.
Zeptám se a dám ti vědět.
Pozveme tátu?
Když dojde řeč, povykládá nám o svý depresi
a my se pak odděláme.
- Pierre? - Musím jít. Hitler mě volá.
Už jdu!
To byl brácha.
Chce v neděli oslavit moje narozky.
Chci bejt ale jen s váma.
Proč? Je to dobrej nápad.
Dáme si oběd u nás doma.
Nebudem to komplikovat. Zajdem pak jenom na kafe.
Vždyť to není komplikovaný.
Můžeme si třeba ugrilovat kuře.
Dobře, dobře.
Nechce se ti?
Nerad slavím narozeniny. Moje rodina a tak...
Bude to fajn.
Ale ani slovo o...
Řeknem jí to, až bude vhodnej čas.
Jdeme, Lulu.
Šup, jdeme.
Na neděli jsme pozvaní k Salomé.
- Půjdem? - Jo, klidně.
Dobře.
Je to obrovský. To jsem nevěděla.
Ve skutečnosti je to prej ještě větší.
Pořád máme čas na Arles.
Arles?
Hele.
Takže... Arles.
My jsme tady.
- Jsme tady. - No jo. Hele.
Pojedeme přes Arles
a zastavíme se v Savoie.
- To by šlo. - Mák pláče.
Mák pláče?
Kouknem se na vesničku?
Poklus!
Dohoníme maminku!
Zapomněla jsem se zeptat, jí všichni všechno?
Césare?
Co? Jo, jo.
- V pohodě? - Jasně. Proč?
Nevím, seš nějakej zamyšlenej.
Ne, jenom doufám, že to dobře dopadne.
Víš co, moje rodina je trochu divná.
My jsme tvoje rodina.
Oni jsou hosti.
Jo?
Tak jo.
Trochu tady uklidíme.
- Je tu borčus. - No to vidím.
- Ahoj! - Všechno nejlepší!
Děkuju.
- Ahoj. Camille. - Já jsem Salomé.
Těší mě.
Ahoj, Pierre.
- Pamatuješ si Pierra? - No jo, už je to doba.
- Je to tu pěkný. - Díky.
Sakra, ahoj, tati. Neviděl jsem tě.
Proč se schováváš?
Neschovávám. Co meleš?
- Schovával ses na chodbě. - Teďka jsem přišel.
- Máš se? - Ale jo, dobrý.
- Všichni se mají dobře? - Jasně.
Dobrý den.
Těší mě.
Pojďte dál.
Takže spinká ráno a ne v noci?
Spinká pořád.
Sasha ale pěkně vyrostl.
Ne, to je Louise. To je...
To je moje dcera. Jsou jí tři.
Takže, tati?
To je Salomé.
Salomé, můj táta Pascal.
A Louise, dcera Salomé.
Kolik je hodin, prosím?
Přesně jedna. Můžu vám vzít kabát?
Ne, ne.
Miluju granátový jabko, ale nerada ho loupu.
Spí jako dřevo. Ani nic nesnědla.
Ale na dort se vzbudí, jak ji znám.
To je jasný.
- Dobrý, tati? - Jo, dobrý.
- Je ti zima? Chceš deku? - Ne, to je dobrý, děkuju.
Césare.
Pojď sem. Řekni
Směju se teď, nebo ne?
No, ne tak docela.
A teď se směju?
Pořád ne.
- A teď jo? - Není to vyloženě úsměv.
No, no! To je tvůj strejda!
Tvůj strejda. Tak jo.
A už je dobře.
No teda! To je něco!
- Vidíte to? - On to s dětma umí.
Je to kouzelník.
Pierre.
Směju se, nebo ne?
Ne.
Ani na jedný straně?
Ne. Nikde.
Vůbec.
Dobrý?
- Jo. - Co je?
Jo, Pascale, vypadáte nějak přešle.
Seš divnější než obvykle.
- Jo. - Co je?
Ne, nechal jsem si něco udělat
a bojím se, že se to nepovedlo.
Jako operaci?
Ne, to ne.
Jenom malou injekci.
Chtěl jsem se zbavit vrásek.
Co?
Co? Byls na botoxu?
Jo.
Tady?
Ale jenom trochu.
A byla to kyselina hyaluronová.
- Proč jsi to udělal? - Ale proč?
Alexandra mě nechala, tak...
s tím bojuju.
Tati.
- Pascale... - Proč?
Nevím proč. Řekla mi, že...
řekla mi, že se mnou...
že se mnou nevidí budoucnost.
Nechápu to.
Proč?
Protože je jí 36, tati.
Fakt?
Když ti ženská o víc jak 30 let mladší řekne,
že s tebou nevidí budoucnost, tak tě jako první
napadne jít na botox?
Nebuď zlej!
Nech toho, nebo ti dám po čuni!
Nech toho!
Pierre, ty taky!
No tak, nechte toho. Jste zlí.
Rozchody jsou vždycky hrozný.
- Je to hrozný. - Chudáček Pascal.
- Jsem zničenej. - To jo.
Přejde to. Po pěti, šesti měsících to přejde.
Přejde i ta pusa Nicole Kidmanový?
- Nech toho! - Tak dost.
Pojďte se bavit o něčem jiným.
- Děda spí. - Jo.
Hele.
Hodně štěstí, zdraví!
Hodně štěstí, milý Césare!
Hodně štěstí, zdraví!
Sfoukneme je spolu, jo?
Raz, dva...
Raz, dva a půl...
- Tři. - Tři.
Raz, dva, tři!
Tak jo, asi si rozbalím dárky.
Ukažte.
Dárek od bráchy.
Letos jsem se překonal.
Od mýho jedinýho...
Krásný.
Tohle je od Louise a ode mě.
Děkuju.
Šek?
To zrovna ne.
Především bych chtěla poděkovat vám, Pascale,
že jste zplodil tohohle... blbce.
Protože takhle šťastná už jsem dlouho nebyla.
Takže vám děkuju.
Rádo se stalo.
Takže...
S Louise si myslíme, že bys neměl s hudbou končit.
Takže jsme nakopírovaly tvoje kazety
a poslaly jsme je do...
- Do kolika, Lulu? - 18.
Do 18 studií.
A dvě tě chtějí vidět.
Gratuluju, to je skvělý!
No pecka. Tady to je.
"Schůzka s Asuna Music ve čtvrtek ve dvě."
Tak co? Máš radost?
- No, já... - Jo?
Nevím, co říct. Jsem dojatej. Děkuju.
Jak dlouho ti říkám, ať to někam pošleš? 15 let?
Ne, že bys neměl čas trénovat...
Tak jo, přípitek. Na Lulu!
Skvělá práce! Všechno je to díky tobě!
Bravo! Na Lulu!
Bylo to fajn, ne? Šlo to dobře.
Jo, bylo to super.
V pohodě?
Jo.
Vypadáš, jako by sis dal s tátou LSD.
Ne, jsem v pohodě.
Jsem jenom unavenej, asi.
Na něco jsem zapomněl.
Musím dát Axelle klíče od baru.
Ona nemá klíče?
Měli jsme náhradní, ale ztratila je. Hned přijdu.
Césare?
Haló?
Jo.
Jo, jasně.
Moc děkuju.
Jo. Je na tom Françoise líp?
Dej jí za mě pusu.
Přijdu, přijdu za ní. Slibuju.
Tak jo. Tak ahoj.
Čau, měj se.
To je debil.
Promiň, promiň.
Kdes byl?
No v baru.
Byl tam nátřesk, tak jsem vypomoh
a trochu se napil.
- Volala jsem. - Co?
Já vím, nechtěl jsem tě budit.
Když spalas. A někdo mi ukrad mobil.
Volala jsem do baru, nebyls tam.
- Proč volalas do baru? - Nebrals mi to.
S kým jsi tam mluvila?
Servírka mi řekla, že tam nejseš.
A co pak, volalas na poldy?
Fakt sranda.
- Co je? - Nic.
Nic, to ty seš tady nasraná. Furt reješ.
Nechápu to.
To jsme dva. Taky nechci...
Salomé, fakt jako.
Teďka se o tom fakt nechci bavit.
Tohle jako chceš?
Chceš se hádat jak blbej normální pár?
Normální pár?
- Tak co děláš? - Já?
Já tu nejsem normální?
Ne, ty si tady hraješ na normální
a obvoláváš servírky.
Jde o ty kazety, že jo? Tak nikam nechoď, to nevadí.
Neříkej mi, co můžu a nemůžu dělat.
- Bojíš se? - Ne.
- Bojíš se neuspět? - Ty se bojíš.
Bojíš se, že to nevyjde?
- Ty se bojíš! - A čeho se bojím?
Nedalas mi dárek, ale očekávání!
- Očekávání? - No jistě!
A co od tebe mám jako čekat?
-Že budu dost dobrej. - Dost dobrej?
- To seš celá ty! - Fakt díky.
Zůstaň tady. Dneska budeš spát tady!
Táhne z tebe chlast.
Historie se opakuje.
Už zase ticho a nepochopení z tvojí strany,
a jenom prázdný sliby a zbabělost ze strany mojí.
Sakra.
Chce se mi brečet, když si představím,
jak to čteš a bělají ti u toho vlasy.
Chce se mi brečet, i když si to po sobě čtu,
protože je to tak směšný.
Omlouvám se, Salomé.
Nezasloužím si lásku, kterou jste mi daly.
Protože jsem lhář.
Nemám byt ani prachy.
Nemám práci, žádnej bar.
Nemám vůbec nic. Ale to už dávno víš.
Tři roky jsem roznášel mojita na Costa Brava.
Uklízel jsem odpadky v Portugalsku
a plno dalších ne zrovna skvělejch věcí.
Myslel jsem, že jsem volnej.
A to pro mě bylo důležitější.
Důležitější než žít pohádkovej život
s ženskou svejch snů.
Když jsem se vrátil,
nečekal jsem, že tu najdu Lulu a tebe.
Neměl jsem ti co nabídnout, takže jsem ti zase lhal.
Bál jsem se, že pro tebe nebudu dost.
Pořád se bojím, že nejsem dost.
I když všechny ty pocity,
úsměvy a radosti
byly fakt upřímný.
Takže odjíždím.
Už zase.
Možná je to můj osud.
Louise řekni, co chceš.
Třeba, že jsem v base, protože jsem ukrad bonbony.
Nebo že jsem vypálil amazonskej prales.
Nebo že jsem měl nehodu na kolobce.
Ať je to aspoň vtipný, jo?
Nic hrdinskýho.
Často děláme hrdiny z těch, co zmizeli.
A já hrdina fakt nejsem.
Nebo jí prostě řekni pravdu.
Někdy je pravda lepší.
Obě vás moc miluju.
Skarifón.
A sakra.
Co je?
Salomé. César prej zase zmizel.
Zjistím, jestli je u Ammada nebo jestli neleží v křoví.
Ne, Pierre.
Bude to chvilka.
To je mi jedno. I chvilka je moc.
Přestaň se starat o bráchu a začni se starat o syna.
Starám se o něj.
Lásko?
- Nekritizuju tě. - Ale jo.
Vím, že děláš, co můžeš, a že to není snadný.
Máš na talíři další věc.
César se o sebe dokáže postarat sám.
Sasha ne.
Ať si to srovná.
- Jo? - Jo.
Budeme jenom spolu.
Jak bys mu pomohl?
Nemůžeš se o něj starat.
Co budeme dělat?
Burger a film?
Jo?
Někdo se nám probral.
Život je těžkej, já vím.
Fakt těžkej.
A je to, broučku.
Chceš se napapat?
Pardon?
Prodávám mobil.
Prosím?
Prodávám mobil. 50 euro.
Ne, díky.
Promiňte. Prodávám telefon.
Chceš pomoct?
No jo, musím si koupit lístek.
Na co ty prachy chceš?
- Koupím si lístek, vždyť to říkám. - Jasně.
Telefon nechci.
- Ale máš pěkný brejle. - Ne, ty mám nový.
- No tak! - Ne.
- Dám ti za ně dost. - To je dobrý.
- Kolik? - Ne...
Dobrý den, pane.
Pane! Dobrý den.
Vypněte to, prosím.
Ukažte nám povolení.
Žádný nemám.
K tomuhle povolení potřebujete.
To jsem nevěděl, pardon.
Víte, někdo mi ukradl peněženku, támhle na zahrádce.
Měl jsem ji na stole. A nějakej chlap mi ji vzal.
Za 25 minut mi jede vlak
a jízdenku jsem měl v peněžence. Pardon.
Na tohle nemám náladu. Nechte mě bejt.
- Prosím? - Nechte mě bejt!
Potřebuju 20 euro na novej lístek. Tak mě nechte bejt.
Pozor na pusu! Doklady, prosím.
Prostě mi dejte pokutu, však to znáte.
Vemte si propisku a napište mi pokutu a nechte mě bejt.
Sbalte si to. Jedeme na stanici.
Nechcete radši zatknout nějaký dealery?
-Čuráci jedni! - Jdeme, jdeme!
Kurva!
Tak jo, uklidníme se.
- Nemusíte se rozčilovat. - Ale musím!
Kurva, vemte mi věci!
Nic jinýho nemám.
Ten debil mi zlomil ruku.
Tak si nastupte, já nikam neuteču.
Dobrá, a je to.
Podpis tady dole, prosím.
Tak šup.
Měl jste 15 zmeškaných hovorů od vaší holky.
Zavolali jsme jí a všechno jí řekli. Nejsme monstra.
- Díky. - Tak jo.
Vaše věci.
Tak jo.
- Super. A jdeme. - Díky.
- Pěkný den, pane. - Nashle.
Hele, kdo tu je.
Promiň.
Drž hubu.
Proberem to pak.
Vlez si s ní dozadu.
- Dozadu? - Dozadu.
Zadek je tam.
Tyhle tři jsou nový.
Tenhle je za ty klíče. Tenhle, jak jsem zdrhnul.
A tenhle je za ty policajty.
Tos měla fakt strach.
A tyhle jsou...
Pamatuješ?
Jo.
Poslouchej mě, ty jeden hajzle!
Necháš mi věci před dveřma,
nebo ti nakopu prdel!
Jasný? Je to...
Už tě nechci nikdy vidět, jasný?
- Promiňte. - Počkej, co je?
Nic krásnějšího jsem v životě neviděl.
Kromě toho, když jsem viděl, jak se rodí kráva.
Bylo to fakt dojemný. Byla hrozně velká...
Jak se jmenujete?
Salomé. A vy?
César.
Díval ses jak štěně.
S láskou.
- Fakt se omlouvám. - Drž hubu, nebo tě nakopu.
Teď mluvím já.
Taky ti musím něco říct.
Toho dne na lavičce...
jsem věděla, že se něco stalo.
Poprvý jsem měla pocit, že jsem začala žít.
A...
když odešels...
cítila jsem, že už se nic takovýho nestane.
Takže když ses vrátil,
řekla jsem si, že už tě nesmím nikdy nechat odejít.
Promiň, Césare.
Taky jsem ti lhala.
Není tvoje dcera.
Ale...
já ji mám rád.
Ona tebe taky.
Tak... co bude teď?
Pro začátek si zajdem na zmrzku.
Jo.
Lulu, jdeme. Jdeme na zmrzku.
Chceš zmrzku?
Vypadáme divnějc než ostatní?
Než ostatní Pařížani? Ne.
Všichni vychováváme děcka mezi holubama a krysama.
Myslíš, že to bude těžký?
Nejspíš jo.
Ale taky možná ne.
Ne, my to zvládnem.
Dáš pánovi penízky?
Tady máš. Tak běž.
Šikulka!
Pojedeme do Arles.
Arles?
Co s tím furt máš?
Vždycky se mi tam líbilo.
Dej s tím už pokoj.
A o nedělích budeme s tvým bráchou grilovat.
To v žádným případě.
Dej mi ruku. Ukaž.
Louise.
Je to dobrý, tady nic nejezdí.
Běž pěkně po sluníčku.
César tě ponese. To bude lepší.
- Na ramena? - Jo.
- Tak pojď. - A je to.
Můžem se přestěhovat.
Ne, nesnáším balení.
Tak můžem jenom předstírat.
Tak to jo.
Můžeme se chodit dívat na byty.
A kritizovat je.
- Dělat důležitý. - Přesně.
A...
Půjdu do banky a budu dělat, že jsem prachatej.
A že chci obří byt.
Nemáš ani na zmrzlinu.
Měl jsem v plánu velkej projekt.
Chtěl jsem začít doručovat mořský plody.
Mělo by to úspěch!
- Ty seš neuvěřitelnej. - Mohli jsme mít vysněnej život.
Myslíš, že ty titulky stihnou,
než přejdeme na další ulici?
To nevím.
Jsou celkem dlouhý.
Lidi odejdou.
Tak trochu přidáme.
- Musíme rychlejc. - Jinak všichni odejdou.
Taky jdeme domů.
- Chceš domů? - Jo.
Lulu, chceš jít domů?
České titulky Anna Jančíková S PRO ALFA CZ, a.s. 2023