СЕРІАЛ NETFLIX
Ви знаєте, де Антоніо?
Он там, з тією компанією.
Котрий із вас Антоніо?
-Ти Антоніо? -Так, це я.
-Гей! -Ти шматок лайна! Хочеш ошукати мене?
І відправив дочку? Ти йолоп!
Ось тепер спробуй!
Припиніть!
Досить!
Чого ти хочеш?
Не смій маніпулювати моєю сім'єю.
Ти прийшов не до того хлопця.
Що сталося?
А я знаю тебе.
Ти та жінка з кішкою.
Ви давно стежите за нами?
Ні.
Якого хріна вам треба?
Ось ця сучка розказує, що вона моя дочка.
Якого біса?
Норо, у тебе якісь неприємності? Ти хотіла ошукати цих людей?
Ти дійсно не знаєш?
Про що?
-Ти справді не знаєш. -А я просила не говорити йому.
Геть звідси! Геть!
Тобі має бути соромно.
Нащо…
ти сказала йому, що ти його дочка?
Бо так і є.
Що ти таке кажеш?
Мірандо?
Пробач, Антоніо. Я поясню.
Тату!
Пані та панове, на сьогодні це все.
Але ми ще повернемося.
Подякуємо нашому оркестру, трьом конкурсантам
і, звісно ж, Сандро Раллі,
та всім вам, хто дивився нас удома.
Побачимося в наступному ефірі «Музікеро»!
Браво!
Джіджі.
Дякую, Сандро.
-Ти неймовірний. -Дуже дякую, справді.
Джіджі, я ледь не заплакав. Серйозно. Треба поговорити.
-Про що? -Про твоє майбутнє.
-Браво. -Дякую.
-Чудова робота, молодець. -Дуже дякую.
-Чудово, Джіджі. Неочікуваний успіх. -Дякую.
-Сандро, можна тебе на хвилинку? -Звісно.
-Ще поговоримо. -Перепрошую.
-Це твоя агентка? -Так. Вона дуже прямолінійна.
-То що? Як я вам? -Чудово! Молодець!
Чого тобі?
То ви з Джіджі тепер кращі друзі?
А що? Щось не так?
-Хто ті двоє? -Не знаю. Його друзі.
Тебе забагато.
Ти сказала мені поводитися нормально.
Так, але дещо змінилося.
Ти не мав би знати, але хтось бачив тебе.
-Що бачив? -Ти знаєш, про що я.
Я розбираюся з цим, а поки слідкуй, з ким ти гуляєш.
Скажи мені правду. Мене відправлять до в'язниці?
Ні. У мене є друзі, яким можна довіряти.
Яка ціна твоїх друзів, яким можна довіряти?
Гадаєш, дешево змусити когось зникнути?
Зникнути? Тобто «підкупити», а не «зовсім зникнути», так?
Розумію, що для нас з тобою це дивно,
але не всіх можна купити.
Я маю поговорити з нею.
-Якщо вона справді Адель, клянуся, я… -Не хвилюйся. Ми все виправимо.
Не стався до мене, як до ідіотки!
Чому ти не сказала мені?
Бо я обіцяла їй. Вона сказала, що їй потрібен час.
Ти однак мала сказати мені!
Ви ж бачилися, ти проводила з нею час.
О так! Випила чашку чаю, наче ми дві незнайомки! Я тебе прошу!
Я не хотіла, щоб вона ненавиділа мене, мамо!
Усім доброго вечора!
То як? Як я вам?
Де мій фан-клуб?
Що сталося?
Жахіття.
Справжнє жахіття, золотце.
Мамо.
Я так погано виглядав?
Тату, відкрий!
Антоніо, відкрий двері!
-Інакше я винесу їх! -Тату!
Антоніо!
Відкрий двері!
Годі вже. Припиніть.
Його можна зрозуміти. Хай охолоне. А він охолоне.
-Не пхайся в чуже. -Це не чуже.
Ти запевнила його, що в нього є дочка, щоб він віддав свою свободу.
-Зовсім не так. -А як?
-Відьма! -Зараз як дам!
-Бабусю, охолонь. -Ти жалюгідна.
Тепер усі знають, хто ти насправді.
Замовкни.
Стулися!
Вона навіжена.
Це моя провина. Це я сказав їй поговорити з батьком.
Що так буде краще.
-Нора спустошена, якщо Тулліо пішов туди. -Мабуть, так і є.
Мама не спала до світанку. Хотіла все знати.
Я б теж хотів знати. Чому ти не сказала мені?
Я пообіцяла!
Ми двійнята. Чому ніхто не розуміє?
-Двійнята-гімнята. Це афера. -Джіджі, це не так.
Що можна зробити?
Ти мене питаєш?
Я єдиний не знав.
-Маттео, прошу, не злися. -Ні.
Не буду. Просто дай мені час.
Ми не хотіли!
Я поговорю з ним.
-Яке паскудство! -Маттео!
Маттео, чекай!
Можеш зупинитися на хвилинку?
Що?
Годі тобі. Зараз не час для сварок.
Моя наречена не довіряє мені.
Це не так. Вона пообіцяла Норі, що нікому не скаже.
Помиріться. Не хочу почуватися винним ще й через вас.
Звісно, ми помиримося.
Просто жахливо почуватися зайвим. Через тебе теж.
-А що я зробив? -Та невже?
То чому не скажеш правду про Сандро Раллі?
Отож. Бачиш.
Що сталося? Усі шукають вас.
Тебе теж. Ті, кому краще тебе не знайти.
Що ти зробив?
-Ви про що? -Вони хочуть тебе вбити.
Ти можеш десь сховатися?
Ні, я…
-Я не знаю. -Глянь на мене.
Що б ти не зробив, ти вплутав моїх дітей?
-Тільки Нору. -Вона не моя дочка.
Та якщо вона замішана…
сховайся на карнавалі.
Та не проси допомоги, навіть у поліції. Ясно?
Звідки вам це все відомо?
Ніяких питань. Я ризикую всім.
Послухай,
не кажи моїй сім'ї, що бачив мене тут.
Мені треба дещо вирішити.
-Каву, матусю? -Так, сонечко.
Ви з Адель були у візку.
Але гуляти вас повела не няня.
У сні то була я.
Як і мало б бути.
Раптом Адель розстібнулася і вистрибнула з коляски.
Й ось я бачу її.
Я беру її за руку й міцно тримаю.
Вона обертається, дивиться на мене та посміхається, аж зубки видно.
-Мамо… -Дякую, сонечко.
Мені давно не снився цей сон.
Мамо.
Послухай…
я дещо не сказала тобі.
Вони знайшли Адель не в парку.
Вона була сама в підвалі, закрита.
-Що? Не може бути. -Може.
Її бабуся бачила високого чоловіка з ціпком,
що прогулювався довкола будинку.
-Алфіо? -Мабуть.
Ти ж бачила реакцію тата, коли я показала йому фото?
-Тато? -Якщо чесно, гадаю, що тато щось знає.
Він нічого не приховував від мене, особливо про дочку.
Звісно. Це ж тато, Розо.
Тепер ми вважаємо його чужим?
Ми можемо хоча б спитати його.
Чому ти не передбачив це?
Це ж ти платиш мені за вдаваний пошук своєї дочки.
-А не за справжні пошуки. -Хто ці люди?
Не знаю. Поняття не маю.
То проведи розслідування.
Знайти докази, що це афера.
У тих негідників має бути список правопорушень.
Ось що ти зробиш.
Підеш додому й відпочинеш.
Нізащо! Я поїду на будівництво.
Не хочу бачити родину.
-Колись доведеться. -Знаю.
Ось чому тобі треба ворушитися.
Поговори з Мірандою. Якщо вона зрадила тебе, ти маєш право знати.
Ні, ніхто мене не зраджував. Не смій казати про таке.
Змусили тебе вірити, що Нора твоя. Вони монстри.
-Я б збожеволів. -Саме так.
Що?
Стелла не була монстром.
Була війна.
Усе було дозволено. Як нам, так і їм.
Дідько, вони змусили тебе ростити чужу дочку.
Замовкни!
Ну ж бо.
Нора моя.
-Тримай. -Дякую.
-Я віддам. -Ні. Скажи, що відбувається.
-Учора… -Пізніше. Я обіцяю.
Бувай.
Одягни.
У твоєму одязі тебе одразу побачать.
Я налажав, а ти все одно допомагаєш?
Я роблю це заради себе.
Навряд ти витримаєш тортури. Ти назвеш їм моє ім'я.
Що ж, дякую!
Як справи з татом?
Він не хоче бачити мене.
Будь наполегливішою. Не втрачай час на мене.
Але я не хочу казати йому правду.
А він не хоче чути її. Тому й ховається.
Уже запізно ховатися, ні?
Сподіваюся, ми ще можемо сховатися.
Я гадаю, що твій новий тато якийсь шпигун.
Я не здивована. Він багатий козел.
Але він ризикує, захищаючи мене.
-Мабуть, йому треба щось від тебе. -Можливо.
Схоже, Раллі справді недоторканний.
А якщо він теж шпигун?
У газетах пишуть, що всі шпигуни.
Або за всіма шпигують. Як за нами.
-Доброго ранку. -Ну?
Що він тут робить? У цьому одязі?
-У нього проблеми. Треба йому допомогти. -У нас самих мало проблем?
Та годі. Це ненадовго.
Гаразд.
Нам знадобиться допомога в тирі.
Дякую.
Малий щодня приходив до вас, а тепер зник?
А його батьки? Ви ж тепер дружите. Спитай їх.
Питав. Вони не знають.
Мабуть, він утік.
Хлопець запальний.
Може, скажеш, що він зробив?
Пам'ятаєш, до війни я працював на тебе?
Ти не платив мені за поганий настил.
Звісно. Я досі так роблю.
Ти був хорошим шефом. То дозволь і мені бути хорошим.
У мене немає шефа.
В усіх є.
Без ланцюгу команд був би хаос.
Так. Під час війни наш ланцюг команд працював дуже добре!
Швидше знайди малого. Справа серйозна.
Я не хочу змушувати тебе.
Ти шантажуєш мене?
Хочеш усе втратити?
Дружину,
дітей…
вільне небо над головою?
Після 20-річної дружби?
То ти співпрацюєш із таємною службою, бо ми друзі?
Не тому, що я прикрив тебе, коли ти вбив друга?
Іди.
Дякую.
Якого біса ти тут робиш?
-Я допомагаю йому. -Не схоже, що йому потрібна допомога.
Чого тобі?
-Це їй треба допомога. -Що ти робиш?
Я сам можу захистити її.
Агов! Ви втратили розум?
Припиніть!
Що ж, продовжуйте.
Джіджі, ти куди?
Слухай, мама геть втратила розум.
Їде на карнавал, щоб побачити Нору. Ти поїдеш?
Ні.
Нізащо.
Гадаю, ти вже достатньо налажала.
Де я налажала?
Ти мала знайти свою сестру, так?
Нашу сестру. Що це за питання? Воно безглузде.
-Наче вона ніколи не існувала для тебе. -А для тебе?
Мене не було, ти була мала. Що ти пам'ятаєш?
Як було боляче мамі з татом.
Не може бути.
Завдяки мені мама з татом повернулися до життя.
Завдяки щасливому сину, який ніколи не плакав!
Сімейний жартівник повернувся!
Що? Я недостатньо смішив тебе?
Як ти можеш казати таке?
Мабуть, час змінити свою тактику.
Усе довкола розвалюється. Хіба ти не бачиш?
Що тут робить Раллі?
Ми їдемо на проби.
Джіджі, прошу. Скажи, що ти зайнятий.
Тут?
Мені тут нічого робити.
СЦЕНА 1
Спокійно! Мене вистачить на всіх!
Це ж хлопець із «Музікеро»!
Так! Це Джіджі Ґабріеллі! Біжи!
Перепрошую!
Дасте мені автограф?
Звісно!
Як тебе звати, красуне?
-Франка. -Я й не сумнівався.
«Для Франки». Залишити їй свій номер телефону?
Не поспішай!
«Для Франки. З любов'ю, Джіджі».
-Тримай. Бери все. -Дякую!
А тепер пустіть нас, бо нам треба працювати.
Браво!
Божечки!
Ми на хвилинку.
Хто тут?
Не рухайся. Не кричи. Тебе однак ніхто не почує.
-Замовкни! Стулися! Не… -Знято!
Сандро, так погано. Звільни свій гнів.
Ти маєш напасти на неї.
Точно. Пробачте. Спробую ще раз.
Добре, спробуй.
Ти не могла б виплюнути жуйку?
Давай спробуємо ще раз.
Уперед, не хвилюйся.
Не рухайся. Не кричи. Тебе однак ніхто не почує!
Нащо мені кричати?
Він навіть дитину не налякає!
Знято.
Сандро, повторюю ще раз.
Ти був хорошим, але життя у великому місті змінило тебе.
Ти викладався на повну заради сім'ї, ти жив без їжі,
а вона подражнила тебе й відмовила.
Розумієш? Я хочу
побачити твою темну сторону.
«Темну сторону»?
Навряд у нього є темна сторона.
Не хвилюйся, почали.
Виплюнь цю кляту жуйку.
Виплюнь кляту жуйку!
-І не кричи. Ніхто тебе не почує! -Відпусти мене!
Повія! Що саме ти не розумієш?
Я тобі не подобаюся? Більше не подобаюся?
Як так? Я занадто бідний для тебе?
Від мене досі тхне, як від жебрака?
Припини!
Ево, якого біса? Ти вирішила імпровізувати?
Вона імпровізує! Богиня, теж мені!
От сучий син.
То де ти був?
-Я був зайнятий. -Чим?
Зустрічався з Бартолі.
Попросив дізнатися про цих людей.
Що сталося на карнавалі?
Нічого.
Нічого, тату?
-Я провчив того карнавальника, ясно? -Провчив? Як саме?
Попестив кулаком!
-Не можу повірити, тату! -А ти мовчи!
Я хочу поговорити з дівчиною.
Виключено.
Ніякої ініціативи, поки все не прояснимо.
Мені не подобається твій тон.
Чому ти впевнений, що це не Адель? Якщо ти щось знаєш, то скажи.
Тихо!
Он він! Геть!
Негідники! Геть!
Щоб вас!
-Ви ще бачили їх? -Кого?
Голубів. У вікнах. Сьогодні.
Ви бачили інших голубів?
-Відповідайте! -Ні!
Ніхто нічого не робить. Ми чекаємо Бартолі. Крапка.
Я постелила тобі ліжко.
Диван.
Я все одно не втомлений.
Я теж.
Гадаю, треба попередити інших.
Їх можуть шукати, щоб знайти мене.
Але треба подумати над місцем зустрічі.
За ними вже можуть стежити.
Який жах.
Треба поспати. Ходімо.
Норо?
-Що таке? -Можна мені подушку?
Я тут думав…
хоч усе довкола нас
пішло шкереберть…
між нами
з самого початку…
усе завжди здавалося…
Легким?
Легким.
Стелло?
Стелло, це ти?
Хто тут?
Ходи сюди, шмат лайна!
-Ой! -Іди сюди.
Негідник!
Сучий син! Ти вбив її? Що це за нещасна?
У парку закопано труп!
Стулися!
Якого біса ти робиш?
Руки геть! Я розкажу Антоніо.
Ні, стривай. Не кажи Антоніо.
Брати Ґротта попросили землю. Я дав її їм.
Я гадав, що роблю щось хороше. Я не знав про дівчину.
-Хто вона? -Не знаю.
Не кажи Антоніо. Я про все подбаю. Я працюю над цим.
-Тоді позбудься тіла. -Добре.
-Схорони її належним чином. -Еге.
Або я скажу йому. І він вижене тебе.
Я роблю тобі послугу. Згадай про це,
коли намовлятимеш на мене брату.
Вони шановані люди.
Той Антоніо — наче легенда, місцевий герой.
Жодних кримінальних записів, ніхто з ним не задирався.
Підозрілий лише їхній зв'язок із братами Ґротта.
-Пам'ятаєш цирк Ґротта? -Не чув за нього.
Що ж, ці брати Ґротта — дрібні злодюжки.
Вони працювали на карнавалі, але щось сталося,
бо раптом Антоніо вигнав їх.
То це вони організували аферу?
Ні! Доказів афери нема.
-Тобто? -Послухай мене.
Брати Ґротта
працюють на твого друга Міннелла.
А ми обидва знаємо,
що Міннелла працює на секретну службу.
Що? Не може бути, я про таке не чув!
Я лише трохи копнув.
Та ні! Я б знав! Я знаю Міннелла, відколи він був різноробом.
Він виконує брудну роботу для багатів руками головорізів на кшталт Ґротта.
Тож я спитав себе:
«Якби я був багатим
до непристойності, а дочка зникла, що б я зробив?
Я б подзвонив комусь, щоб вдати допомогу,
і якомусь Міннеллі, щоб він справді допоміг.
Але до чого тут дівчина?
Не знаю. Може, ні до чого. Та знаєш, як на мене — справа закрита.
Бо твоя дочка не мертва.
А якщо ти вірив у це 20 років,
то хтось запевнив тебе.
Листівки! Купуйте листівки!
-Хочете гарну листівку? -Ні, дякую.
-Горішки! -Купуйте листівки!
Горішки!
Чому ми тут?
-Так безпечніше. -Що сталося? Ти в небезпеці?
Тепер ми всі в небезпеці.
Тому ви всі дивно вдягнені?
Ні, це для моїх фанатів. Щоб не впізнали.
-Ви ж із «Музікеро»? -Почалося.
-Ім'я? Супер. -Анна.
Дякую.
Одяг, фанатки… Ти не тямиш. Сандро Раллі вбив Джої.
На фотці чітко видно.
-Так і знав. Дідько, Сімоне! -Говори тихіше!
Вибач, я винен. Я мав сказати тобі. Твоя правда. Пробач.
Але я хотів захистити тебе.
Ти ходив у поліцію?
Так, але від цього стало ще гірше.
Неначе я її вбив і зізнався.
Раллі захищає секретна служба.
Він ошукав мене, а я купився, як повний ідіот. Пробачте.
Не хвилюйтеся.
Може, попросимо тата про допомогу?
Ні, це виключено.
Він уже достатньо допоміг.
Якщо в Раллі є захист, я можу поговорити з редактором,
переконаю почати розслідування…
Ні, у нас немає часу на це, Маттео!
Я подбаю про це.
І мені потрібна допомога. Їдемо до вас.
Нащо? Що ти задумав?
Ви довіряєте мені?
Ховайтеся, а ви поїдете зі мною.
Стривай. Норо?
Я дізналася, що тато побив твого батька.
Мені шкода.
Ти мала рацію. Він щось приховує.
-Що? -Я не знаю.
Але обіцяю, що дізнаюся.
Ходімо.
Побігли.
Листівки! Купуйте листівки!
Естер.
-Виклич водія, будь ласка. -Так, пані.
Я мати.
Мої інстинкти мають значення, так?
Куди ви хочете поїхати, пані?
На карнавал.
Як круто!
-Сандро Раллі вже тут? -Не думаю.
-Можна посадити їх попереду? -Звісно.
-Дякую. -Ходіть зі мною.
Можете сісти тут.
Перепрошую? Можна автограф?
Так, звісно.
А поцілунок?
Дякую.
Короткий, але солодкий.
Маю визнати, я в захваті від твого брата.
-А тепер ще й трохи боюся його. -Так, я теж.
Він поводиться, наче клоун,
та зрештою, клоуни завжди кажуть правду, так?
Ми ж так хотіли подорослішати, так?
І тепер усе залежить від нас.
-Хочеш у минуле? -Ні.
Я б не знайшла сестру.
Чому ти не сказала, коли дізналася?
Бо я пообіцяла їй, Маттео.
Я хочу бути жінкою, яка тримає слово.
Це найважливіше.
Тихо!
Клятий пацюк.
Я не сказав ані слова.
Тоді як клята Міранда знайшла тіло в землі?
У неї було якесь видіння.
-Розказуй! -Так, вона…
А я Гудіні!
Ми подбаємо про тіло. Позбудемося його.
А тоді займемося тобою, Етторе.
Не втягуйте мого брата.
Треба було думати про це раніше!
-Каніо, це він. -Хто, Чезаре?
Ти чого? Той гарненький багатій.
Котрого ми шукаємо? З фото?
Що я завжди кажу? Рим — це велике село.
Ходімо, Каніо.
-Привіт, бабусю. -Привіт.
Добрий вечір.
-Я можу вам допомогти? -Добрий вечір.
Я до Нори.
Стривайте, пані.
Давайте спершу поговоримо.
Молодець! Гарний постріл! Дай це мені.
Піду за твоїм фото.
Застрягло. Хвилиночку. Зараз буде.
Мамо, чому він не віддає мені фото?
-Не хвилюйся. Циган дістане його. -Звісно! Циган подбає про все.
Що ти робиш?
Не хвилюйтеся. Я полагоджу його.
Гарна система. Проста, але майстерна.
Що ти за чорт?
Я друг Нори.
Сімоне Балді.
Чув я про тебе.
Я не знав, що відомий.
-Ось фотографія. Бувайте. -Дякую.
Перепрошую.
Я знаю, що це не моя справа,
та ваша дочка страждає.
Не влізай у це.
Їй було півтора року.
Вона не винна, що її викрали.
Не ви справжня жертва, а Нора.
Навряд я витримаю правду.
Правда й реальність — різні речі.
Нора сказала, що ти академік.
Пробач, але я не розумію.
Дозвольте наведу приклад.
Якщо одного дня
я захотів би попросити руки Нори,
як гадаєте, до кого б я пішов?
Я не злюся на тебе. Ти не винна.
Твоя мати завжди казала, що ти схожа на мене.
«Бачиш? У неї твоя посмішка».
Тату…
не засуджуй її, поки не дізнаєшся, що сталося.
Я розкажу все, що знаю.
Ні.
Я хочу всю правду. І маю почути її від Міранди.
Це моя дочка.
Стелла.
Вона виростила вашу дитину.
Це все, що в мене є.
Я намалювала їх.
Геть не схоже на неї.
Я намагаюся сказати вам…
що в Нори була матір.
Хай вам важко прийняти це, але не забувайте.
Бо навіть Ісус Христос
не може повернутися в минуле.
Не зіпсуйте життя моєї онуки.
Пані та панове, доброго вечора! Вітаю вас на музичній грі року.
Це «Музікеро»!
Як завжди з нами наш блискучий оркестр
та ще яскравіша Клаудіа.
І три жвавих конкурсанти!
Ось вони!
І вже друге на «Музікеро» прийшов наш зірковий гість.
Пані та панове, Сандро Раллі!
Дякую, Сандро. Можеш займати своє місце.
Відійди ще трошки.
Сьогоднішнє шоу буде незабутнім.
Незабутнім, бо воно особливе.
На «Музікеро» все особливе,
всередині маленької коробки, що називається телевізор.
Звідси я все бачу. І можу дістатися, куди завгодно. Тож…
Я вирішив показати вам доказ.
І музика тут ні до чого,
що б ви не подумали. Ні.
Я покажу доказ убивства.
Лише так я переконаюся, що буде досягнуто справедливості.
Впізнаєте його?
Він навіжений.
Це ж вікторина, вам треба вгадати.
Ні? Дивно. Бо відповідь поруч, якраз перед вашими очима.
Це мій друг.
Принаймні, так я думав.
-Вимикай! -Виходь з ефіру!
Я вдома! Вибач, що спізнився, кохана!
Шоу вже почалося?
Лучіє?
Де всі?
Де шоу?
Телевізор зламався?
Що відбувається?
Естер, де моя дружина?
-Поїхала. -Тобто «поїхала»?
Куди вона поїхала?
На карнавал.
От побачиш, твій батько поговорить з бабусею й заспокоїться.
Якщо так подумати, то вони з мамою врятували тобі життя.
Як ти переконав його поговорити зі мною?
Я не видаю свої секрети.
Починаєш говорити як карнавальник.
Вітаємо! Один картридж — п'ять лір.
-Три картриджа… -Це мої кузени.
Тихо йдіть із нами.
Вип'ємо кави.
Ходімо.
-Гадаю, це по твою душу. -Я думав, вони твої кузени.
Оце так сімейка, скажи?
Біжи!
Побігли, Каніо!
Перепрошую!
Вибачте!
Швидше! Ходімо!
Якщо ми збудували ту штуку…
Побігли!
-Хіба я не казав сидіти вдома? -Сам сиди вдома.
Тобі буде погано від таких емоцій.
Я відчувала, що Адель жива, що я маю рацію.
Знаєш, що погано для мене?
Стримувати всі ці емоції.
Через страх.
Страх, що я здамся навіженою, безумною.
А знаєш, через кого я так почуваюся? Через тебе!
Ти знеохочуєш мене, бо це зручно!
Але тепер я хочу дізнатися, яка моя дочка.
Якщо тебе це не влаштовує, коханий…
це твої проблеми.
Ні! Чекайте наступну!
Я був перший!
Ви це бачили?
Давай, Каніо.
Ні!
Якого біса вони там стоять?
Йолопи.
Ця штука безпечна?
-Ні! -Ні!
ДЛЯ Р. КАСТАҐНОЛІ ТА КАРНАВАЛЬНИКІВ, ЩО НАПИСАЛИ ІСТОРІЮ ЛУНА-ПАРКУ РИМА
Переклад субтитрів: Юрій Лаховський