‎UN SERIAL NETFLIX
‎Știi unde e Antonio?
‎Acolo, cu grupul ăla.
‎Cine e Antonio?
‎- Tu ești? ‎- Da.
‎- Alo! ‎- Rahat cu ochi! Vrei să mă pungășești?
‎Și o trimiți pe fiică-ta? Javră!
‎Mai încearcă acum!
‎Lasă-l!
‎Gata, ajunge!
‎Ce dracu' vrei?
‎Să nu îndrăznești ‎să-mi mai manipulezi familia!
‎Mă confunzi.
‎Ce se petrece?
‎Te cunosc.
‎Ești femeia cu pisica.
‎De când ne-ați luat în vizor?
‎Nu!
‎Ce dracu' urmăriți?
‎Uite-o pe mucoasa ‎care se dă drept fiică-mea!
‎Ce dracu'?
‎Ai dat de necaz? ‎Ai încercat să-i escrochezi?
‎Chiar nu știi nimic?
‎Despre ce?
‎- Chiar nu știi. ‎- Și v-am rugat să nu-i spuneți.
‎Afară! Valea!
‎Să-ți fie rușine!
‎De ce…
‎De ce i-ai zis că ești fiica lui?
‎Fiindcă e adevărat.
‎Cum adică?
‎Miranda?
‎Îmi pare rău, Antonio. Îți pot explica.
‎Tată!
‎Doamnelor și domnilor, ‎aici punem punct azi.
‎Dar nicio grijă, vom reveni.
‎Mulțumim orchestrei, ‎celor trei concurenți,
‎lui Sandro Ralli, desigur,
‎și vouă, telespectatorilor.
‎Pe data viitoare, la ‎Musicherò!
‎Bravo!
‎Giggi!
‎Mulțumesc, Sandro.
‎- Ai fost fantastic. ‎- Mulțumesc din suflet.
‎Aproape că mi-au dat lacrimile. ‎Serios. Vreau să vorbim.
‎- Despre ce? ‎- Viitorul tău.
‎- Bravo! ‎- Mulțumesc.
‎- Felicitări! Bravo! ‎- Mulțumesc mult.
‎- Minunat, Giggi! Un succes nesperat. ‎- Mersi.
‎- Sandro, discutăm puțin? ‎- Desigur.
‎- Ne-auzim! ‎- Ne scuzați.
‎- E agenta ta? ‎- Da. O tipă foarte echilibrată.
‎- Deci? Cum am fost? ‎- Grozav!
‎Ce vrei?
‎Acum ești la cataramă cu Giggi?
‎De ce? Care e problema?
‎- Cine sunt cei doi? ‎- Nu știu. Amicii lui.
‎Te expui prea mult.
‎Tu mi-ai zis să mă port firesc.
‎Da, dar nu mai e cazul.
‎Nici n-ar trebui să-ți spun. ‎Te-a văzut cineva.
‎- Ce a văzut? ‎- M-ai înțeles.
‎Mă ocup de asta. ‎Dar, până rezolv, ai grijă cu anturajul!
‎Spune-mi adevărul! ‎O să mă bage la închisoare?
‎Nu, fiindcă am prieteni de încredere.
‎Prietenii ăștia de încredere… ce preț au?
‎Crezi că e ieftin să elimini pe cineva?
‎Să elimini? Vrei să spui ‎„să cumperi”, nu „să elimini”, nu?
‎Poate că nouă ni se pare ciudat,
‎dar nu oricine se lasă cumpărat.
‎Trebuie să vorbesc cu ea.
‎- Dacă e într-adevăr Adele… ‎- Mamă!
‎Nicio grijă! Vom rezolva totul.
‎Nu mă trata ca pe o idioată!
‎De ce nu mi-ai spus?
‎Îi promisesem. ‎A spus că îi trebuie un răgaz.
‎Ar fi trebuit să-mi spui oricum!
‎V-am făcut cunoștință, ați stat împreună.
‎Da, sigur! ‎La un ceai, ca două străine! Fii serioasă!
‎Nu voiam s-o fac să mă urască!
‎Bună seara, familie!
‎Cum am fost?
‎Unde-mi sunt fanii?
‎Ce se petrece?
‎E un coșmar. Un adevărat coșmar, scumpule.
‎Mamă!
‎Așa de nepriceput am fost?
‎Deschide, tată!
‎Antonio, deschide ușa!
‎- Altfel o sparg! ‎- Tată!
‎Antonio!
‎Deschide ușa!
‎Gata, ajunge!
‎E de înțeles. ‎Lăsați-l! Se va liniști, credeți-mă!
‎- Vezi-ți de treabă! ‎- E treaba mea.
‎Mi-ai convins fratele că are o fiică, ‎să renunțe la libertate.
‎- Nu e adevărat. ‎- Atunci, cum e?
‎- Vrăjitoareo! ‎- Îți sparg fața!
‎- Calmează-te, bunico! ‎- Ești penibilă.
‎Acum, toți știu cine ești.
‎Gura!
‎Taci!
‎E nebună.
‎E vina mea. ‎Eu i-am zis să vorbească cu tatăl ei.
‎Că o să fie totul bine.
‎Dacă Tullio s-a dus acolo, ‎Nora e distrusă.
‎Îmi imaginez că da.
‎Mama a strat trează până în zori. ‎Voia să afle totul.
‎Și eu aș fi vrut. ‎De ce nu mi-ai zis de Nora?
‎Îi promisesem!
‎E geamăna mea. Chiar nu înțelege nimeni?
‎Pe naiba! E o escrocherie.
‎Ba nu e, Giggi.
‎- Ce putem face? ‎- Pe mine mă întrebi?
‎Am fost singurul care nu știa.
‎- Matteo, nu te supăra! ‎- Nu!
‎Nu mă supăr. Lasă-mă puțin, da?
‎N-am vrut!
‎Vorbesc eu cu el.
‎- Ce enervant! ‎- Matteo!
‎Așteaptă, Matteo!
‎Vrei să te oprești puțin?
‎Ce e?
‎- Nu e momentul să ne luăm la harță. ‎- Logodnica mea n-are încredere în mine.
‎Nu e adevărat. ‎Dar îi promisese Norei că nu spune.
‎Împăcați-vă, nu mă face ‎să am asta pe conștiință!
‎Sigur, o să ne împăcăm.
‎Dar e nasol să mă excludeți așa.
‎- Și tu. ‎- Ce am făcut?
‎Serios?
‎De ce nu-mi spui adevărul despre Ralli?
‎Exact. Poftim!
‎Ce s-a întâmplat? ‎Toată lumea vă caută.
‎Și pe tine. ‎Și ar fi bine să nu te găsească.
‎Ce ai făcut?
‎- Adică? ‎- Vor să te omoare.
‎Ai unde te ascunde?
‎Nu…
‎- Nu știu… ‎- Ascultă! Uită-te la mine!
‎Copiii mei sunt implicați în ce ai făcut?
‎- Doar Nora. ‎- Ea nu e fiica mea.
‎Dar, dacă e implicată…
‎ascunde-te la bâlci!
‎Și nu cere ajutorul nimănui! ‎Nici poliției. Da?
‎De unde știți atâtea?
‎Lasă întrebările! Risc totul acum.
‎Ascultă, nu le spune alor mei ‎că m-ai văzut aici!
‎Mai am ceva de aranjat.
‎- Cafea, mamă? ‎- Da, scumpule.
‎Tu și Adele erați în cărucior.
‎Dar nu bona v-a scos la plimbare.
‎În visul meu, eram eu.
‎Cum ar fi trebuit.
‎Brusc, Adele își dezleagă centura ‎și sare din cărucior.
‎O văd imediat.
‎O iau de mână și o țin strâns.
‎Ea se întoarce, mă privește și zâmbește ‎arătându-și dințișorii ei drăguți.
‎- Mamă… ‎- Mulțumesc, scumpule.
‎Sunt ani de când nu mai visasem asta.
‎Mamă…
‎Ascultă…
‎E ceva ce nu ți-am spus aseară.
‎Când au găsit-o pe Adele, ‎nu era pierdută în parc.
‎Era încuiată într-o pivniță, singurică.
‎- Cum? N-are nicio noimă. ‎- Ba da.
‎Bunica ei a văzut un tip înalt cu baston, ‎care dădea târcoale pe acolo.
‎- Alfio? ‎- Așa cred.
‎Ai văzut reacția tatei ‎când i-am arătat poza?
‎- Tatăl tău? ‎- Eu cred că tata știe ceva.
‎Nu mi-a ascuns niciodată ‎ceva legat de fiica mea.
‎Exact. Tata e tata, Rosa.
‎Ce, îl tratăm ca pe un străin?
‎Măcar să vorbim cu el, Giggi.
‎Cum de n-ai prevăzut așa ceva?
‎Mă plătești ‎ca să mă prefac că îți caut fiica.
‎Nu s-o și găsesc.
‎- Cine sunt oamenii ăștia? ‎- Nu știu. N-am idee.
‎Atunci, investighează cu adevărat!
‎Adu-mi dovezi că e o escrocherie!
‎Neisprăviții ăia sigur au ‎ditamai cazierele.
‎Uite ce o să faci acum!
‎Te duci acasă și te odihnești.
‎Nici vorbă! Mă duc la șantier.
‎Nu vreau să mă văd cu ai mei.
‎- Dar va trebui. ‎- Știu.
‎Așa că trebuie să-i dai bătaie.
‎Discută cu Miranda! ‎Dacă te-a prostit, ai dreptul să știi.
‎Nu m-a prostit nimeni. ‎Să nu te aud vorbind așa!
‎Te-au făcut să crezi ‎că Nora e fiica ta. E oribil!
‎- Aș fi înnebunit. ‎- Exact.
‎Ce e?
‎Stella nu era un monstru.
‎Era război.
‎Orice era permis. ‎Și în cazul nostru, și în al lor.
‎Te-au făcut să crești copilul altcuiva.
‎Taci!
‎Haide…
‎Nora e a mea.
‎- Poftim! ‎- Mulțumesc. Ți le dau înapoi.
‎- Nu. Zi-mi ce se petrece! Aseară… ‎- Mai târziu.
‎Promit. Pa!
‎Pune-ți astea!
‎Cu hainele tale, te reperează imediat.
‎Am dat-o în bară, și tot mă ajuți?
‎O fac pentru mine.
‎Nu pari rezistent la tortură. ‎M-ai da de gol.
‎Mulțumesc.
‎Cum e cu tatăl tău?
‎Nu vrea să mă vadă.
‎Insistă! Nu pierde vremea cu mine!
‎Dar nu vreau să-i spun adevărul.
‎Nici el nu vrea să-l audă. ‎De-asta se ascunde.
‎Cam târziu să se ascundă, nu?
‎Sper să nu fie târziu și pentru noi.
‎Oricum, cred ‎că noul tău tată e un fel de spion.
‎Nu mă miră. E bogat și ticălos.
‎Dar a riscat ca să mă protejeze.
‎- Probabil vrea ceva în schimb. ‎- Se poate.
‎Ralli ăsta pare imun la orice.
‎Dacă o fi și el spion?
‎Dacă te iei după ziare, ‎toți sunt spioni azi.
‎Sau spionați. Ca noi.
‎- Bună dimineața! ‎- Ei bine?
‎Ce face domnișorul aici, îmbrăcat așa?
‎Are probleme. Trebuie să-l ajutăm.
‎- Nu ne ajung ale noastre? ‎- Nu.
‎Te rog! Nu stă mult, doar un pic.
‎Bine.
‎E nevoie de ajutor la tirul cu pușca.
‎Mulțumesc.
‎Puștiul e la voi zi de zi, ‎iar acum a dispărut?
‎Și părinții lui? ‎Acum sunteți prieteni, nu? Întreabă-i!
‎I-am întrebat. Nu știu nimic. O fi fugit.
‎E un aiurit.
‎Nu poți să-mi spui ce a făcut?
‎Înainte de război, ți-am fost angajat.
‎Cum greșeam șapa, îmi tăiai o zi de plată.
‎Normal. Și acum fac așa.
‎Erai un șef bun.
‎Dă-mi voie și mie să fiu!
‎Eu nu am șef.
‎Toți avem.
‎Altfel se întrerupe ierarhia ‎și domnește haosul.
‎Da. S-a văzut în război ‎cum a funcționat ierarhia!
‎Dă-i zor și găsește-l pe băiat! E grav. ‎Să nu folosesc ce știu despre tine!
‎Ce faci, mă șantajezi?
‎Vrei să pierzi totul?
‎Soția, copiii…
‎Să ajungi în stradă?
‎După 20 de ani de prietenie?
‎Colaborezi cu serviciile secrete ‎din prietenie?
‎Nu fiindcă te-am acoperit ‎când ți-ai ucis amicul?
‎Haide!
‎Mulțumesc.
‎Ce naiba cauți aici?
‎- Îl ajut. ‎- Nu pare că are nevoie de ajutor.
‎Care e problema ta?
‎- Ea are nevoie de ajutor. ‎- Ce faceți?
‎Și sunt capabil să o protejez.
‎Ați înnebunit?
‎Încetați!
‎Bine, n-aveți decât!
‎Giggi! Unde te duci?
‎Mama a luat-o complet razna.
‎Vrea să se ducă ‎la Luna Park, la Nora. Vii?
‎Nu.
‎Nici gând.
‎Cred că ai făcut-o de oaie destul.
‎Dar ce am făcut?
‎Voiai neapărat să-ți găsești sora, nu?
‎E sora noastră. ‎Ce întrebare e asta? E absurd.
‎- Pentru tine, parcă nici n-ar fi fost. ‎- Și pentru tine, da?
‎Eu nu existam, tu erai bebeluș. ‎Ce ții minte?
‎Cât au suferit mama și tata.
‎Nu, scumpo!
‎Mulțumită mie s-au repus pe picioare.
‎Fiul lor mereu vesel, mereu fericit!
‎Bufonul familiei s-a întors!
‎Ce? Nu te-am distrat destul?
‎Cum poți vorbi așa?
‎Poate e timpul să-mi schimb rolul.
‎Oricum, aici totul se destramă. Nu vezi?
‎Ce caută Ralli aici?
‎Mergem la o probă.
‎Nu, Giggi! Spune-i că ai treabă!
‎Aici?
‎Nu am nicio treabă aici.
‎PLATOUL 1
‎Ușurel! Ajunge pentru toate!
‎E tipul de la ‎Musicherò!
‎Da! Giggi Gabrielli! Du-te!
‎Scuze!
‎Îmi dați un autograf?
‎Desigur!
‎Numele, frumusețe?
‎- Franca. ‎- Pun pariu că ești francă.
‎„Pentru Franca.” ‎Să-i las și numărul, Sandro?
‎Las-o mai moale!
‎„Pentru Franca. Cu drag, Giggi.”
‎- Poftim! Tot tacâmul. ‎- Mulțumesc!
‎Acum, faceți-ne loc, fiindcă avem treabă.
‎Bravo!
‎Dumnezeule!
‎Ne scuzați puțin.
‎Cine e acolo?
‎Nu mișca! Nu striga! ‎Oricum nu te aude nimeni.
‎- Liniște! Nu… ‎- Tăiați!
‎Nu merge așa, Sandro. Dezlănțuie-ți furia!
‎Trebuie s-o ataci.
‎Da. Scuze. Mai încerc o dată.
‎Bine. Încă o dată!
‎Scuze, vrei să scuipi guma?
‎Hai, încă o dată!
‎Hai! Nicio grijă! Dă-i drumul!
‎Nu mișca! Nu striga! ‎Oricum nu te aude nimeni!
‎De ce aș striga?
‎N-ar speria nici măcar un țânc!
‎Tăiați!
‎Sandro, îți mai explic o dată.
‎Inițial, erai băiat bun, ‎dar metropola te-a schimbat.
‎Te-ai zbătut să-ți întreții familia, ‎ai făcut foamea,
‎iar acum ea te provoacă și te respinge.
‎Mă înțelegi? ‎Vreau să-ți văd latura întunecată.
‎„Latura întunecată”?
‎Nu cred că are așa ceva.
‎Nicio grijă! Hai!
‎Hai! Scuipă naibii guma!
‎Scuipă dracu' guma!
‎- Nu striga! Nu te aude nimeni. ‎- Lasă-mă!
‎Curvă! Ce n-ai înțeles?
‎Nu mă placi? Nu mă mai placi?
‎De ce? Sunt prea sărac pentru tine?
‎- Duhnesc a cerșetor? ‎- Încetează!
‎Eva, ce dracu' faci? Improvizezi?
‎Improvizează! Poftim, diva!
‎Să fiu al naibii!
‎Unde ai fost?
‎- Am avut treabă. ‎- Ce treabă?
‎M-am văzut cu Bartoli. ‎I-am zis să-i cerceteze pe oamenii ăia.
‎- Ce s-a întâmplat la Luna Park? ‎- Nimic.
‎Nimic, tată?
‎I-am dat o lecție ăluia de la bâlci.
‎O lecție? Ce lecție?
‎L-am dezmierdat cu pumnul.
‎- Nu pot să cred! ‎- Tu taci!
‎Vreau să vorbesc cu fata.
‎Nici gând!
‎Fără inițiative ‎până nu se limpezește situația!
‎Nu-mi place tonul tău.
‎De ce nu crezi că ea e Adele? ‎Dacă știi ceva, spune-ne!
‎Te rog!
‎Ia uite-l! Valea!
‎Valea! Cărați-vă, afurisiților!
‎Lua-v-ar dracu'!
‎- Ați văzut și alții? ‎- Alți ce?
‎Porumbei. La fereastră. Azi.
‎Ați mai văzut porumbei?
‎- Spuneți! ‎- Nu!
‎Nu mișcați! Îl așteptăm pe Bartoli. Punct.
‎Ți-am făcut patul.
‎- În fine, canapeaua. ‎- Dar nu sunt obosit.
‎Nici eu.
‎Mă gândeam să-i prevenim pe ceilalți.
‎Poate îi caută, ca să dea de mine.
‎Da, dar să avem grijă unde îi chemăm.
‎Poate că sunt deja urmăriți.
‎Ce harababură!
‎Mai întâi, hai să dormim puțin!
‎Nora?
‎- Ce e? ‎- Îmi dai o pernă?
‎Fiindcă mă gândeam…
‎că, deși în jurul nostru
‎totul e dat peste cap…
‎pentru noi doi,
‎din prima zi…
‎totul a fost mereu atât de…
‎Simplu?
‎Simplu.
‎Stella?
‎Stella, tu ești?
‎Cine e?
‎Vino încoace, rahat cu ochi!
‎Vino! Hai, lepădătură!
‎Vino! Scârnăvie! Tu ai ucis-o? ‎Cine e sărmana fată?
‎E un cadavru îngropat în parc!
‎- Liniște! Taci! ‎- Ce dracu' faci?
‎Ia mâna! Mă duc după Antonio.
‎Nu, stai! Nu poți să-i spui lui Antonio.
‎Frații Grotta voiau terenul. L-am dat.
‎Credeam că fac un lucru bun. ‎Nu știam de fată.
‎- Cine e? ‎- Nu știu.
‎Dar nu-i spune lui Antonio! Rezolv eu.
‎- Scapă de cadavru! ‎- Bine.
‎Și îngroap-o cum se cuvine!
‎Altfel îi spun lui Antonio. Și zbori.
‎Îți fac o favoare.
‎Nu uita asta,
‎când mă mai ponegrești ‎în fața fratelui tău!
‎Toți sunt oameni de bine.
‎Acest Antonio ‎e un soi de legendă, de erou.
‎Nu are cazier, toți îl vorbesc de bine.
‎Tot ce mă frământă ‎sunt legăturile lor cu frații Grotta.
‎- Ții minte Circul Grotta? ‎- N-am auzit de el.
‎Frații Grotta sunt escroci mărunți.
‎O vreme au lucrat la bâlci, ‎dar s-a petrecut ceva
‎și, brusc, Antonio i-a izgonit.
‎- Ei au pus la cale escrocheria? ‎- Nu există dovezi că e o escrocherie.
‎- Ce tot spui? ‎- Ascultă-mă!
‎Acești frați Grotta
‎lucrează pentru amicul tău, Minnella.
‎Știm amândoi
‎că Minnella e în serviciile secrete.
‎Ce? Nici vorbă, n-am auzit așa ceva!
‎N-a trebuit decât să sap puțin.
‎Nu se poate! Aș ști! ‎Îl cunosc de când era muncitor.
‎Minnella face treburi murdare ‎pentru bogați, cu mișei ca Grotta.
‎La un moment, dat m-am întrebat:
‎„Dacă aș fi bogat, putred de bogat, ‎și mi-ar dispărea fata, ce aș face?”
‎Aș chema unul ca mine, ‎care se preface că mă ajută,
‎și unul ca Minnella, ‎să mă ajute cu adevărat.
‎Ce legătură are asta cu fata?
‎Nu știu. Poate nu are. ‎Dar știi ce? Pentru mine, cazul e clasat.
‎Fiindcă fata ta nu e moartă.
‎Dacă ai crezut asta 20 de ani, ‎e fiindcă așa a vrut cineva.
‎Cărți poștale! Luați cărți poștale!
‎- O carte poștală frumoasă? ‎- Nu, mersi.
‎- Alune! ‎- Cărți poștale!
‎Alune!
‎Ce facem aici?
‎- E mai sigur. ‎- Ce e? Ești în pericol?
‎Cu toții suntem.
‎De asta v-ați îmbrăcat așa de caraghios?
‎Nu vreau să mă recunoască admiratoarele.
‎- Sunteți cel de la ‎Musicherò? ‎- Poftim!
‎- Numele? ‎- Anna.
‎Mulțumesc.
‎Haine, admiratoare… ‎Nu pricepi. Ralli a ucis-o pe Gioia.
‎O dovedesc pozele.
‎- Știam eu. La naiba, Simone! ‎- Nu striga!
‎Am greșit. Trebuia să-ți spun. ‎Ai dreptate. Iartă-mă!
‎Am vrut să vă protejez.
‎Ai fost la poliție?
‎Da, dar am înrăutățit situația. ‎E ca și cum m-aș fi autodenunțat.
‎Ralli e sub aripa serviciilor secrete.
‎I-am mușcat momeala, ca un idiot.
‎- Îmi pare rău. ‎- Calm!
‎Ce-ar fi să-i cerem ajutor tatei?
‎Nu, nici vorbă! ‎Ne-a ajutat deja cu vârf și-ndesat.
‎Dacă Ralli are spate, ‎pot vorbi cu redactorul-șef,
‎să pornească o anchetă…
‎Nu avem timp de asta, Matteo!
‎O rezolv eu.
‎Dar trebuie să mă ajuți. ‎Să mergem la tine acasă!
‎De ce? Ce ai de gând?
‎Aveți încredere în mine? ‎Ascundeți-vă! Tu hai cu mine!
‎Stai! Nora!
‎Am aflat că tata l-a pocnit pe tatăl tău.
‎Îmi pare rău.
‎Aveai dreptate. Ascunde ceva.
‎- Ce? ‎- Nu știu.
‎Dar îți promit că o să aflu.
‎Să mergem! Hai!
‎Hai!
‎Cărți poștale! Luați cărți poștale!
‎Esther.
‎- Cheamă șoferul, te rog! ‎- Da, doamnă.
‎Sunt mamă. ‎Instinctul meu trebuie să însemne ceva.
‎Unde mergeți, doamnă?
‎La Luna Park.
‎Ce frumos!
‎- Sandro Ralli a sosit? ‎- Nu cred.
‎- Îmi dați locuri în primul rând? ‎- Sigur.
‎- Mulțumesc. ‎- Haideți!
‎Puteți sta aici.
‎Scuze! Îmi dați un autograf?
‎Da, desigur.
‎Se poate și un sărut?
‎Mulțumesc.
‎A fost scurt, dar plăcut.
‎N-aș fi zis, dar îl admir pe fratele tău.
‎- Mă și tem puțin pentru el. ‎- Da. Și eu.
‎Face pe bufonul,
‎dar, de fapt, ‎bufonii spun mereu adevărul, nu?
‎Voiam atât de mult să creștem!
‎Acum totul depinde de noi.
‎- Te-ai întoarce în timp? ‎- Nu.
‎Nu mi-aș fi întâlnit sora.
‎De ce nu mi-ai spus când ai aflat de ea?
‎Îi promisesem, Matteo.
‎Vreau să fiu o femeie de cuvânt.
‎E tot ce contează.
‎Gura!
‎Turnătorule!
‎N-am suflat o vorbă.
‎Atunci, explică-mi,
‎cum a găsit Miranda leșul ‎în ditamai parcul?
‎A avut o premoniție.
‎- Vezi să nu! ‎- Da, a avut…
‎Și eu sunt Houdini.
‎Scăpăm noi de cadavru.
‎Apoi ne ocupăm de tine, Ettore.
‎- Dar nu-l amestecați pe fratele meu! ‎- Trebuia să te fi gândit!
‎- El e, Canio. ‎- Cine, Cesare?
‎Cum adică? Filfizonul ăla!
‎Ăla pe care îl căutăm? Din poză?
‎Ce-ți zic eu mereu? Se întoarce roata.
‎Hai, Canio!
‎- Bună, bunico! ‎- Bună!
‎Bună seara!
‎Ce doriți?
‎Bună seara!
‎O caut pe Nora.
‎Răbdare, doamnă!
‎Întâi stăm de vorbă.
‎Bravo! Bine țintit! Dă-mi-o!
‎Stai! Să-ți fac o poză!
‎S-a înțepenit.
‎O clipă! Vine!
‎Mamă, de ce nu îmi face poză?
‎- Nicio grijă! Îți face acum. ‎- Sigur! Rezolvă băiatu'.
‎Ce faci?
‎Nicio grijă! Știu s-o repar.
‎Frumos sistem! Simplu, dar ingenios.
‎Cine dracu' ești?
‎Sunt prieten cu Nora. Simone Baldi.
‎Celebrul prieten al Norei.
‎Nu știam că sunt celebru.
‎- Poftim! La revedere! ‎- Mersi.
‎Scuze!
‎Știu că nu e treaba mea,
‎dar fiica dv. suferă.
‎Nu te amesteca!
‎Avea un an și jumătate.
‎Nu e vina ei că a fost răpită.
‎Nu dv. sunteți victima. Nora e.
‎Nu știu dacă suport adevărul.
‎Adevărul și realitatea nu-s totuna.
‎Nora mi-a zis că ești citit.
‎Scuze, nu pricep unde bați.
‎Vă dau un exemplu.
‎Dacă într-o zi
‎aș vrea s-o cer pe Nora de soție,
‎de le cine credeți că aș cere-o?
‎Nu-s supărat pe tine. Nu e vina ta.
‎Mama ta spunea mereu că semeni cu mine.
‎„Vezi? Are zâmbetul tău.”
‎Tată…
‎înainte să o judeci, ‎trebuie să știi ce s-a întâmplat.
‎Îți spun tot ce știu.
‎Nu.
‎Vreau tot adevărul. Din gura Mirandei.
‎Ea e fiica mea.
‎Stella.
‎Ea a crescut fetița.
‎Asta e tot ce am.
‎Eu le-am desenat.
‎Nici nu seamănă cu ea.
‎Ce vreau să vă spun…
‎e că Nora a avut deja o mamă.
‎Poate e greu, dar trebuie să înțelegeți.
‎Fiindcă înapoi în timp…
‎nici Iisus Hristos nu s-a întors.
‎Nu vreau să-mi distrugeți nepoata.
‎Doamnelor și domnilor, ‎bun venit la concursul muzical al anului!
‎Sunteți la ‎Musicherò!
‎Ca de obicei, radioasa noastră orchestră, ‎cu și mai radioasa Claudia.
‎Și cei trei concurenți vioi!
‎Iată-i!
‎A doua oară la ‎Musicherò, ‎al nostru ‎guest star.
‎Doamnelor și domnilor, Sandro Ralli!
‎Mulțumesc, Sandro. ‎Acum îți poți lua poziția.
‎Puțin mai încolo, te rog.
‎Ediția de astă-seară va fi una memorabilă.
‎Asta, fiindcă e una specială.
‎Dar ce nu e special aici, la ‎Musicherò,
‎în cutia magică numită televizor?
‎De aici văd totul și pot ajunge oriunde.
‎Prin urmare…
‎am decis să v-o dovedesc.
‎Dar dovezile nu au legătură cu muzica, ‎dacă v-ați imaginat asta. Nu.
‎- Sunt dovezile unui omor. ‎- Ce?
‎Numai așa pot…
‎să fac dreptate.
‎Îl recunoașteți?
‎E nebun.
‎E concurs, deci trebuie să ghiciți voi.
‎Nu?
‎Ciudat, fiindcă răspunsul ‎e chiar aici, în fața voastră.
‎Mi-e prieten.
‎Sau credeam că îmi e.
‎- Stop! ‎- Opriți transmisiunea!
‎Am sosit! Scuze de întârziere, scumpo!
‎A început emisiunea?
‎Lucia?
‎Nu e nimeni acasă?
‎Și emisiunea?
‎S-a stricat televizorul?
‎Ce se petrece?
‎Esther, unde mi-e soția?
‎- A ieșit. ‎- Cum adică „a ieșit”?
‎Unde s-a dus?
‎La Luna Park.
‎Vei vedea, va vorbi cu bunica ta ‎și o să se împace cu situația.
‎La urma urmei, ‎ea și mama ta ți-au salvat viața.
‎Cum l-ai convins să-mi vorbească?
‎Nu pot să-mi divulg secretele.
‎Ai grijă! Vorbești ca artiștii de bâlci!
‎Bună seara! Cinci lire o rundă!
‎- Trei cartușe… ‎- Sunt verii mei.
‎Gura și hai cu noi!
‎Să bem o cafea!
‎Haideți! Să mergem!
‎- Cred că pe tine te căutau. ‎- Nu sunteți veri?
‎Halal rude, nu?
‎Fugi!
‎Hai, Canio!
‎Pardon!
‎Scuze!
‎Hai! Vino!
‎Dacă l-am construit noi…
‎Hai!
‎- Nu ți-am spus să stai acasă? ‎- Tu să stai acasă!
‎Îți fac rău prea multe emoții.
‎Simțeam că Adele trăiește, ‎că aveam dreptate.
‎Știi ce îmi face rău?
‎Să țin în mine emoțiile astea.
‎De frică.
‎Frică să nu par nebună, sărită de pe fix.
‎Știi cine mă face să mă simt așa? Tu!
‎Când mă descurajezi din comoditate!
‎Dar acum vreau să-mi cunosc fiica.
‎Și, dacă nu-ți convine, scumpule…
‎e problema ta.
‎Nu! Așteaptă-l pe următorul!
‎Dar eram primul la rând!
‎Ai văzut?
‎Hai, Canio!
‎Nu!
‎Ce naiba fac acolo?
‎Nemernicii!
‎Suntem în siguranță aici?
‎Nu!
‎ROSSANEI CASTAGNOLI ‎ȘI CELOR CARE AU SCRIS ISTORIA LUNA PARK
‎Subtitrarea: Liana Oprea