EN NETFLIX-SERIE
Vet du hvor Antonio er?
Der borte, med de folkene.
Hvem av dere er Antonio?
-Er du Antonio? -Ja.
-Hei! -Din drittsekk! Vil du gi meg skylden?
Og du sender datteren din?
Prøv å gjøre det nå!
Hold opp!
Hei, det holder!
Hva er i veien med deg?
Ikke prøv å manipulere familien min igjen.
Du har feil person.
Hva er det som skjer?
Hei, jeg kjenner deg.
Du er damen med katten.
-Hvor lenge har dere vært ute etter oss? -Nei.
Hva er det dere vil ha?
Her er hun som sier at hun er datteren min.
Hva faen sier du?
Er du i trøbbel? Prøvde du å lure disse folkene?
Vet du det virkelig ikke?
Hva da?
-Du aner det virkelig ikke. -Og jeg ba deg om ikke å si noe.
Kom deg vekk herfra! Gå!
Du burde skamme deg.
Hvorfor…
…sa du at du er datteren hans?
-Fordi jeg er det. -Hva mener du?
Miranda?
Jeg er så lei for det. Jeg kan forklare.
Pappa!
Så det var alt for i kveld. Men ikke være redde, vi kommer tilbake.
La oss takke orkesteret, deltakerne, Sandro Ralli, selvfølgelig,
og alle dere som ser på hjemmefra.
Vi ses i neste episode av Musicherò!
Bravo!
Giggi.
Takk, Sandro.
-Du var fantastisk. -Tusen takk.
I kveld gråt jeg nesten. Virkelig. Jeg vil snakke med deg.
-Om hva? -Om fremtiden din.
-Bravo. -Takk.
-Godt jobbet. Bravo. -Tusen takk.
-Praktfullt, Giggi. En uventet suksess. -Takk.
-Kan vi ta en prat, Sandro? -Selvsagt.
-Vi snakkes. -Unnskyld oss.
-Er det agenten din? -Ja. En nøktern person.
-Så? Hvordan var jeg? -Bra! Flott!
Hva vil du?
-Så du og Giggi er bestekompiser nå? -Hvorfor det? Er det et problem?
-Hvem er de andre? -Vet ikke. Venner av ham.
-Du eksponerer deg for mye. -Du sa jeg skulle oppføre meg normalt.
Ja, men ting har endret seg. Jeg burde ikke si dette. Noen så deg.
-Så hva? -Du vet hva jeg mener.
Jeg tar hånd om det, men vær forsiktig med hvem du treffer.
Fortell meg sannheten. Havner jeg i fengsel?
Nei, for jeg har venner vi kan stole på.
Og disse vennene vi kan stole på, hva koster de?
Tror du det er billig å få noen til å forsvinne?
Forsvinne? Du mener "betale dem", ikke "få dem til å forsvinne", hva?
Det kan virker rart for folk som oss, men ikke alle kan kjøpes.
Jeg må snakke med henne.
-Om hun er Adele, skal jeg… -Mamma.
-Ta det med ro. Vi skal ordne alt nå. -Ikke behandle meg som en idiot.
Hvorfor sa du det ikke?
-Jeg lovte henne det. Hun trengte tid. -Du burde sagt det likevel!
Men du møtte henne, dere var sammen.
Ja da! Over en kopp te som to fremmede! Vær så snill!
Jeg vil ikke at hun skal hate meg, mamma!
God kveld, alle sammen!
Så? Hvordan var jeg?
Hvor er fanklubben?
-Hva er det som foregår? -Et mareritt. Et virkelig mareritt.
Mamma.
Var jeg så ille?
Åpne, pappa!
Åpne døren, Antonio, ellers knuser jeg den!
Antonio!
Åpne døren!
Nå er det nok. Hold opp.
Det er forståelig. La ham roe seg ned. Det vil han.
-Hold deg unna. -Det angår meg.
Du lot ham tro at han hadde en datter. Han oppga friheten sin.
-Det er ikke sånn. -Hvordan er det, da?
-Heks! -Jeg knuser trynet ditt!
-Ro deg ned, bestemor. -Du er ynkelig.
Alle vet hvem du virkelig er nå.
Hold kjeft!
Hun er sprø.
Det er min feil. Jeg ba henne snakke med faren.
Jeg sa at det ville gå bra. Men om Tullio dro dit, må Nora være fra seg.
Jeg antar det. Mamma var opp hele natten. Hun ville vite alt.
Jeg ville også visst det. Hvorfor sa du det ikke?
Jeg lovte. Hun er tvillingen min. Hvorfor forstår ingen det?
-Tvillingen din, du. Det er en bløff. -Nei.
Hva kan vi gjøre?
Spør du meg? Jeg var den eneste som ikke visste noe.
-Ikke bli sint, Matteo. -Nei da. Bare gi meg et øyeblikk.
-Vi mente det ikke! -La meg snakke med ham.
-For noe dritt! -Matteo!
Vent, Matteo!
Kan du stanse et øyeblikk?
Hva?
-Kom an. Ikke start en krangel nå. -Min forlovede stoler ikke på meg.
Det er ikke sant. Hun lovte bare Nora ikke å si noe.
Finn ut av dette. Ikke gi meg mer dårlig samvittighet!
Selvsagt skal vi det.
Det føles bare fælt å bli holdt utenfor.
-Av deg også. -Av meg?
Å ja? Så fortell meg sannheten om Sandro Ralli, da.
Akkurat. Der ser du.
Hva har skjedd? Alle ser etter deg.
Deg også. Folk som ikke bør finne deg.
Hva har du gjort?
-Hva snakker du om? -De vil drepe deg.
Har du et sted å gjemme deg?
-Nei, jeg… Jeg vet ikke… -Hør på meg. Se på meg.
Uansett hva det er, er ungene mine involvert?
-Bare Nora. -Hun er ikke min.
Men om hun er involvert, dra og gjem deg på tivoliet.
Ikke be noen om hjelp, ikke engang politiet. Ok?
Hvordan vet du alt dette?
Ikke still spørsmål. Jeg risikerer alt her.
Hør her, ikke si til familien min at du så meg her.
Jeg må fortsatt ordne noe.
-Kaffe, mamma? -Ja takk.
Du og Adele var i vognen.
Men det var ikke barnepiken som trillet dere.
I drømmen min var det meg. Slik det skulle vært.
Plutselig åpner Adele selen sin og hopper ut av vognen.
Jeg ser henne umiddelbart. Jeg tar hånden hennes og holder den hardt.
Hun snur seg, ser på meg og smiler med de søte små tennene.
-Mamma… -Takk, skatt.
Jeg har ikke hatt den drømmen på mange år.
Mamma.
Hør her. Det er noe jeg ikke fortalte deg.
Da tivolifolkene fant Adele, var hun ikke i parken.
Hun var låst inne i en kjeller helt alene.
-Hva? Det gir ikke mening. -Jo.
Før hun tok henne, så bestemoren en høy mann med stokk ved bygningen.
-Alfio? -Jeg tror det.
Så du hvordan pappa reagerte da jeg viste ham bildet?
-Pappa? -Jeg tror pappa vet noe.
Han har aldri skjult noe, ikke om datteren vår.
Akkurat. Pappa er pappa, Rosa.
-Skal vi behandle ham som en fremmed? -Vi kan iallfall prate med ham.
Hvorfor forutså du ikke dette?
Du betalte meg for å late som jeg lette etter datteren din.
-Ikke for å finne henne. -Hvem er disse folkene?
-Jeg vet ikke. Aner ikke. -Undersøk på ordentlig denne gangen.
Finn bevis på at det er en bløff. Jævlene må ha et milelangt rulleblad.
Her er det du skal gjøre.
-Du skal dra hjem og hvile deg. -Nei! Jeg drar til byggeplassen.
Jeg vil ikke møte familien.
-Det må du før eller senere. -Ja.
Derfor må du få opp farten.
Prat med Miranda. Du har rett til å vite om hun lurte deg.
Nei, ingen lurte meg. Ikke våg å si det.
Du trodde du hadde en datter. Det er avskyelig.
-Jeg ville klikket. -Akkurat.
Hva?
Stella var ikke avskyelig.
Det var krig.
Alt var lov. Det gjaldt oss, og det gjaldt dem.
Faen, de fikk deg til å oppdra en annens datter.
Hold kjeft!
Kom igjen.
Nora er min.
Vær så god.
-Takk. Du får dem tilbake. -Nei. Si hva som skjer.
-I går kveld… -Senere. Jeg lover.
Ha det.
Ta på deg disse.
Med de klærne dine oppdager de deg med en gang.
Jeg rotet til alt, og du hjelper meg?
Det er for min egen skyld. Du vil ikke tåle tortur, du vil gi dem navnet mitt.
Takk for det!
-Hvordan går det med faren din? -Han vil ikke treffe meg.
Insister. Slutt å kaste bort tiden med meg.
Men jeg vil ikke fortelle ham sannheten.
Og han vil ikke høre den. Derfor gjemmer han seg.
-Det er for sent å gjemme seg. -Jeg håper det ikke er for sent for oss.
Jeg tror den nye faren din er en slags spion.
-Selvsagt. Han er en rik drittsekk. -Men han tok sjansen på å beskytte meg.
-Han vil nok ha noe igjen for det. -Kanskje.
Ralli må være umulig å røre.
Hva om han også er en spion?
Leser du avisen nå om dagen, er alle spioner.
Eller blir spionert på. Som oss.
-God morgen. -Vel?
-Hva gjør han her, kledd sånn? -Han er i trøbbel. Vi må hjelpe ham.
-Har vi ikke nok trøbbel som det er? -Vær så snill. Bare for en kort stund.
Greit.
-Vi kan trenge hjelp på skytebanen. -Takk.
Gutten er hos deg hver dag, og nå er han borte?
Hva med foreldrene? Dere er venner nå, hva? Spør dem.
Jeg gjorde det. De vet ingenting. Han må ha rømt.
Gutten er hissig. Men hvorfor sier du ikke hva han har gjort?
Husker du da jeg jobbet for deg før krigen?
Ødela jeg gulvet, fikk jeg ikke lønn den dagen.
Selvsagt ikke. Det gjør jeg fortsatt.
Du var en god sjef. La meg også være det.
-Jeg har ikke noen sjef. -Det har vi alle.
Uten en kommandolinje, er det bare kaos igjen.
Ja. Under krigen fungerte kommandolinjen veldig bra!
Skynd deg og finn ham. Dette er alvorlig. Ikke tving meg til å bruke det jeg vet.
Så nå presser du meg?
Vil du miste alt?
Kona di, ungene dine,
å kunne se den åpne himmelen?
Etter å ha vært venner i 20 år?
Arbeider du med sikkerhetstjenesten fordi vi er venner?
Ikke fordi jeg skjulte at du drepte en venn?
Gå.
Takk.
Hva faen gjør du her?
Jeg hjelper ham.
-Han trenger nok ikke hjelp. -Hva feiler det deg?
-Hun trenger hjelp. -Hva gjør du?
-Og jeg er i stand til å beskytte henne. -Hei! Har dere blitt sprø?
Hold opp!
Greit, fortsett da.
Giggi, hvor skal du? Det har rablet for mamma.
Hun vil til tivoliet for å treffe Nora. Blir du med?
Nei. Aldri i livet.
-Jeg syns du har rotet til nok allerede. -Hva har jeg rotet til?
Du måtte finne søsteren din, hva?
"Søsteren vår." Og det er et latterlig spørsmål.
-Det er som om hun aldri fantes. -Gjorde hun det for deg?
Jeg var ikke der, du var liten. Hva husker du?
-Hvor mye det såret mamma og pappa. -Å nei, du.
Det er takket være meg at de kom seg igjen.
Takket være den lykkelige sønnen, han som alltid er glad. Familiens spøkefugl!
-Hva? Var det ikke morsomt nok? -Hvordan kan du si noe så fælt?
Kanskje jeg bør forandre nummeret mitt.
Alt faller fra hverandre her uansett. Ser du ikke det?
Hva gjør Ralli her?
Vi skal prøvefilme.
Nei, vær så snill. Si at du er opptatt.
Her?
Jeg har ikke noe å gjøre her.
SCENE 1
Rolig! Det er nok av meg til alle!
-Det er fyren fra Musicherò! -Ja! Det er Giggi Gabrielli! Kom an!
Unnskyld meg!
-Kan jeg få autografen din? -Selvsagt!
Hva heter du, søta?
-Franca. -Det er du nok.
"Til Franca." Skal jeg gi henne nummeret mitt også?
-Rolig, nå! -"Til Franca. Kjærlig hilsen Giggi."
-Vær så god. Alt sammen. -Takk!
La oss slippe frem nå, for vi må jobbe.
Bravo!
Å, herregud!
Unnskyld oss et øyeblikk.
Hvem er det?
Ikke rør deg. Ikke skrik. Ingen kan høre deg uansett.
-Hold munn! Ikke… -Kutt!
Sandro, dette fungerer ikke. Slipp løs raseriet ditt.
-Du må angripe henne. -Greit. Beklager. La meg prøve igjen.
Bra. Prøv igjen.
-Gidder du å spytte ut tyggisen? -Kom an. Vi gjør det igjen.
Kom an. Ta det med ro. Start.
Ikke rør deg. Ikke skrik. Ingen kan høre deg uansett!
Hvorfor skulle jeg skrike? Han kan ikke skremme et spedbarn!
Kutt.
Sandro, jeg skal gjenta det.
Du pleide å være snill, men livet i byen har endret deg.
Du har kjempet for å holde liv i familien, du har sultet,
og nå erter hun deg og avviser deg.
Forstår du? Jeg vil ha frem den mørke siden din her.
Den mørke siden? Jeg tror ikke at han har en.
Ta det med ro. Vær så god.
Kom an. Spytt ut den jævla tyggisen.
Spytt ut den jævla tyggisen!
-Nå skriker du ikke. Ingen kan høre deg! -Slipp meg!
Din hore! Hvilken del av dette forstår du ikke?
Liker du meg ikke? Liker du meg ikke mer?
Hva? Er jeg for fattig for deg? Stinker jeg fortsatt som en tigger?
Stans!
Eva, hva faen gjør du? Improviserer du nå?
Hun improviserer! Vi har fått en diva!
Helvete heller.
Så, hvor var du?
-Opptatt. -Med hva?
Jeg møtte Bartoli. Jeg ba ham undersøke de folkene.
-Hva skjedde på tivoliet? -Ingenting.
Ingenting, pappa?
-Jeg ga den tivolifyren en lærepenge. -Hva slags lærepenge?
Et kjærtegn med knyttet neve!
-Du er utrolig! -Vær stille!
-Jeg vil snakke med jenta. -Det skal du absolutt ikke.
Vi tar ikke noe initiativ før tingene er klarere.
Jeg liker ikke tonen din.
Hvordan kan du være så sikker på at hun ikke er Adele? Om du vet noe, si det.
Der er den! Vekk!
Vekk med dere! Jævler! Vekk!
Pokker ta dere!
-Har dere sett flere av dem? -Av hva?
Duer. I vinduene. I dag. Har dere sett andre duer?
-Svar meg! -Nei!
Ingen gjør noe. Vi venter på Bartoli. Punktum.
Jeg har gjort klar senga til deg. Eller sofaen.
Jeg er ikke trøtt uansett.
Ikke jeg heller.
Jeg syns vi bør advare de andre. Noen kan se etter dem for å finne meg.
Ja, men vi må velge møtested omhyggelig. De kan følge etter dem allerede.
For et kaos.
La oss prøve å sove litt. Kom.
Nora?
-Hva er det? -Kan jeg få en pute?
For jeg tenkte…
…at selv om alt omkring oss er så kaotisk…
…så har tingene mellom deg og meg helt fra starten av…
…alltid virket så…
Enkle?
Enkle.
Stella?
Stella, er det deg?
Hvem er det?
Bli med meg, din dritt!
-Au! -Kom her.
Kom her, din jævel! Kom!
Har du drept henne? Hvem er den stakkars jenta?
Det er et lik begravd i parken!
-Hold kjeft! -Hva faen gjør du?
-Ikke rør meg! Jeg sier det til Antonio. -Nei, du kan ikke si det. Vent.
Grotta-brødrene trengte jord. Jeg trodde det var noe bra.
-Ikke et jentelik. -Hvem er hun?
Vet ikke. Men ikke si det. Jeg jobber med å løse alt sammen.
-Bli kvitt liket. -Ok.
Begrav henne anstendig. Ellers sier jeg det til Antonio. Da er du ferdig her.
Jeg gjør deg en tjeneste. Husk det,
neste gang du prater dritt om meg til broren din.
Alle er respektable folk.
Antonio er en slags legende, en helt.
Ikke noe rulleblad, ingen har noe å utsette på ham.
Det eneste som er mistenkelig, er forbindelsen til Grotta-brødrene.
-Kan du huske sirkus Grotta? -Absolutt ikke.
Grotta-brødrene er småforbrytere.
De jobbet på tivoliet, men noe må ha skjedd, for Antonio kastet dem ut.
-Organiserte de bløffen? -Nei! Det fins ingen bevis på en bløff.
-Hva sier du? -Hør på meg.
Grotta-brødrene arbeider for vennen din, Minnella.
Og vi vet begge at Minnella jobber for sikkerhetstjenesten.
-Hva? Nei, jeg har aldri hørt om det! -Alt jeg gjorde, var å grave litt.
Nei! Jeg ville visst det! Jeg har kjent Minnella lenge.
Han gjør drittjobbene til de rike med skurker som Grotta-brødrene.
På et tidspunkt spurte jeg meg selv: "Om jeg var rik,
og datteren min forsvant, hva ville jeg gjort?"
Fått en som meg til å late som om han hjalp til
og en som Minnella til virkelig å gjøre noe.
-Hva har det med jenta å gjøre? -Jeg vet ikke. Ingenting, kanskje.
Men vet du hva? For meg er saken over. For datteren din er ikke død.
Og om du trodde det i 20 år, fikk noen deg til å tro det.
Postkort! Kjøp postkort!
-Vil dere ha et postkort? -Nei takk.
-Peanøtter! -Kjøp postkort!
Peanøtter!
Hvorfor er vi her?
-Det er tryggere. -Hva skjedde? Er du i fare?
Det er vi alle.
Er det derfor dere har de latterlige klærne?
Nei, for fansen. Jeg vil ikke gjenkjennes.
-Er du fra Musicherò? -Der ser dere.
-Navn? Greit. -Anna.
Takk.
Klær, fans… Du forstår ikke. Sandro Ralli drepte Gioia.
Bildene viser det klart.
-Jeg visste det. Pokker ta! -Demp deg!
Beklager, jeg tok feil. Jeg burde sagt det. Unnskyld.
-Men det var for å beskytte deg. -Gikk du til politiet?
Ja, men det gjorde det bare verre. Det var som om jeg anga meg selv.
Sikkerhetstjenesten beskytter Ralli.
Han lurte meg, og jeg falt for det, som en idiot. Unnskyld.
Det går bra.
Hva om vi prøver å spørre pappa om hjelp?
Nei, absolutt ikke. Han har hjulpet nok.
Om Ralli blir beskyttet, kan jeg snakke med redaktøren.
-Overbevise ham om å undersøke… -Nei, vi har ikke tid til det, Matteo!
Jeg skal ordne det.
Men jeg trenger hjelp. La oss dra hjem til dere.
Hvorfor det? Hva tenker du på?
Stoler dere på meg? Gå og gjem dere. Dere blir med meg.
Vent. Nora?
Jeg fant ut at faren min banket opp faren din. Unnskyld.
Og du hadde rett. Han skjuler noe.
-Hva? -Jeg vet ikke.
Men jeg lover å finne det ut.
Kom igjen, vi drar.
Kom igjen.
Postkort! Kjøp postkort!
Esther.
-Få fatt i sjåføren. -Ja.
Jeg er mor. Instinktene mine må være verdt noe.
Hvor vil du dra, frue?
Til tivoliet.
Så flott!
-Er Sandro Ralli her ennå? -Jeg tror ikke det.
-Kan de sitte på første rad? -Selvsagt.
-Takk. -Bli med meg.
Dere kan sitte her.
-Unnskyld? Kan jeg få en autograf? -Ja, selvsagt.
Kan vi få et kyss også?
Takk.
Det var kort, men søtt.
Jeg må innrømme at jeg beundrer broren din.
-Jeg er til og med litt redd for ham. -Jeg også.
Han oppfører seg som en klovn, men klovner forteller jo alltid sannheten.
Vi ville så gjerne bli voksne.
Og alt er egentlig opp til oss nå.
-Ville du dratt tilbake i tid? -Nei.
Da ville jeg ikke funnet søsteren min.
Hvorfor sa du det ikke da du fant henne?
Fordi jeg lovte henne det.
Og jeg vil være en kvinne som står ved sitt ord. Det er alt som betyr noe.
-Vær stille! -Du er avskyelig.
Jeg har ikke sagt noe.
Så si meg, hvordan fant Miranda liket på hele dette området?
Hun hadde en forutanelse.
-Ja, særlig. -Ja, hun hadde…
Og jeg er Houdini!
Vi skal kvitte oss med liket. Men så skal vi ta oss av deg.
-Men ikke bland inn broren min. -Det burde du tenkt på før!
-Canio, det er ham. -Hvem, Cesare?
-Hva? Den besteborgerlige gutten. -Han vi ser etter? Fra bildet?
Hva sier jeg alltid? Som man reder, ligger man.
Kom igjen, Canio.
-Hei, bestemor. -Hei.
God kveld.
-Hva kan jeg gjøre for deg? -God kveld.
Jeg vil snakke med Nora.
Vent litt.
Først må vi ta en prat.
Kom igjen! Et godt skudd! Gi meg den.
Jeg skal hente bildet til deg.
Det sitter fast. Bare et øyeblikk. Det kommer.
-Mamma, hvorfor får jeg ikke bildet? -Så, så. Sigøyneren henter det.
Ja! Sigøyneren tar seg av alt.
Hva driver du med?
Ta det med ro. Jeg kan reparere det. Fint system. Enkelt, men genialt.
Hvem faen er du?
En venn av Nora. Simone Baldi.
-Å, "vennen" vi har hørt om. -Jeg visste ikke at jeg var så berømt.
-Her er bildet ditt. Ha det. -Takk.
Unnskyld meg.
Jeg vet at det ikke er min sak, men datteren din har det vondt.
Hold deg unna.
Hun var ett og et halvt. Det er ikke hennes feil at hun ble kidnappet.
-Du er ikke offeret her, det er Nora. -Jeg vet ikke om jeg orker sannheten.
-Sannhet og virkelighet er ikke det samme. -Nora sa at du er en akademiker.
-Beklager, jeg skjønner ikke. -La meg gi deg et eksempel.
Om jeg en dag skulle be om Noras hånd,
hvem tror du jeg ville spørre?
Jeg er ikke sint. Det er ikke din skyld.
Moren din sa alltid at du så ut som meg.
-"Ser du? Hun har smilet ditt." -Pappa…
Før du dømmer henne, må du vite hva som skjedde.
-Jeg skal fortelle alt jeg vet. -Nei.
Jeg vil ha hele sannheten. Den må komme fra Miranda.
Det er datteren min.
Stella.
Hun oppdro barnet ditt.
Dette er alt jeg har.
Jeg lagde dem.
De ligner henne ikke.
Det jeg prøver å si…
…er at Nora hadde en mor.
Det kan være vanskelig å godta, men du må takle det.
For ikke engang Jesus Kristus kunne gå tilbake i tid.
Du får ikke ødelegge livet til barnebarnet mitt.
Mine damer og herrer,
god kveld og velkommen til årets musikkspørreprogram.
Dette er Musicherò!
Som vanlig med vårt strålende orkester og den enda mer strålende Claudia.
Og våre tre svært levende deltakere! Her er de!
Og for andre gang her i Musicherò, vår guest star.
Mine damer og herrer, Sandro Ralli!
Takk. Du kan gå til plassen din nå. Litt mer til siden.
Kveldens program vil bli uforglemmelig. Uforglemmelig, fordi det er spesielt.
Alt er jo spesielt her i Musicherò,
inne i den lille magiske boksen som kalles fjernsynet.
Herfra kan jeg se alt, komme alle steder.
Så jeg har bestemt meg for å vise dere noen bevis.
Men de omfatter ikke noen musikk, slik dere kanskje tror. Nei.
Dette er bevis på et drap.
Det er den eneste måten jeg kan sikre at rettferdigheten skjer fyllest.
Gjenkjenner dere ham?
Han er sprø.
Dette er en spørrelek, så dere må gjette.
Ikke det?
Merkelig, for løsningen står her, rett foran dere.
Han er en venn av meg.
Eller jeg trodde det.
-Skru av! -Få oss av lufta!
Jeg er hjemme! Beklager at jeg er sen!
Har programmet startet?
Lucia?
Hvor er alle sammen?
Hva med programmet?
Er TV-en ødelagt? Hva er det som skjer?
Esther, hvor er kona mi?
-Hun gikk ut. -Hva mener du med "ut"?
Hvor dro hun?
På tivoli.
Du skal få se. Faren din vil snakke med bestemoren din og akseptere det.
Til sjuende og sist reddet jo hun og moren din deg.
Hva sa du som fikk ham til å snakke med meg?
Jeg kan ikke avsløre hemmelighetene mine.
Forsiktig, du snakker som en tivoliarbeider.
-Velkommen! En patron, fem lire. Tre… -Det er fetterne mine.
Bare bli med oss.
Vi går og tar en kaffe.
Kom igjen, vi går.
-Jeg tror de er her for deg. -Var de ikke fetterne dine?
Hyggelig familie, hva?
Løp!
Kom igjen, Canio!
Unnskyld!
Beklager!
Kom igjen!
Om vi bygde den greia…
Kom igjen!
-Sa jeg ikke at du skulle bli hjemme. -Bli hjemme du.
Du har ikke godt av så mye følelser.
Jeg følte at Adele levde, at jeg hadde rett.
Vet du hva jeg ikke har godt av?
Å stenge de følelsene inne.
På grunn av frykt.
Frykt for å virke gal, vanvittig.
Og hvem får meg til å føle meg sånn? Du!
Når du tar motet fra meg fordi det er praktisk!
Men jeg vil bli kjent med datteren min nå.
Og om det ikke er greit for deg, kjære, er det ditt problem.
Nei! Vent på den neste!
Jeg var her først!
Så dere det?
Kom igjen, Canio.
Nei!
Hva faen gjør de her? Drittsekker.
Er denne greia trygg?
Nei!
TIL TIVOLIFOLKENE SOM SKAPTE ROMAS LUNA PARK
Tekst: S. Marum