Downloaded from YTS.MX
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
Official YIFY movies site: YTS.MX
ЗАСНОВАНО НА РЕАЛЬНИХ ПОДІЯХ
УНІВЕРСИТЕТ ВІРДЖИНІЇ
Боже.
Щоразу мені дістається сендвіч із тунцем. Ненавиджу його, але він мені дістається.
-Що в тебе? -Італійський.
Хороший вибір. Він смачний.
-Як ти, мала? -О ні.
Філдсе, нізащо не дивися наліво.
Не може бути.
Мені шкода.
Як вона могла мене кинути за тиждень до випускного?
Гадаю, написала.
Боже. Я не можу це їсти.
Мені дуже самотньо.
«Самотність і відчуття непотрібності — найжахливіша бідність».
Мати Тереза. До речі, упевнений, її ніхто не кидав.
Якщо її кинеш, то це прямий квиток униз.
Це її хлопець?
Хто саме?
-Вона проміняла мене на любителя фризбі? -Ти ж любитель фризбі.
Я не такий, як він. Він…
зняв футболку.
Він чудово виглядає.
Дякую.
Гадаю, нам слід сьогодні піти прогулятися,
випити, поїсти крильця,
забути про Клер і цього Адоніса.
Ти…
Куди б ти пішов?
Ти мене не слухаєш.
Ходімо в притулок.
-Це помилка. -У мене багато любові, а Клер її не хоче.
Я тебе люблю. Будь зі мною. Може, підемо?
Я візьму пса.
Коли ти востаннє приймав душ?
У вівторок.
Слухай, псам потрібні щеплення, а також їжа й вода щодня.
-Ясно? -Так.
Ти…
Ти не готовий. Пробач, але це так.
-Ким є людина без звірів? -О ні.
«Якби всі звірі зникли, людина померла б від самотності духу».
-Вождь Сіетл. -Я знаю, що це його слова.
Четвірка з мінусом із індіаністики — це не привід заводити тварину.
-І більше цього не роби. -Чому?
Я не люблю, коли ти цитуєш мертвих мудреців у відповідь.
Філософія — це моя фішка.
-Ти це знаєш. -Добре.
О ні.
Привіт!
Як справи, друже?
Який гарний.
А я подобаюсь йому.
Великий пакет.
Добре. Я хотів, щоб він звик до мене, тож не прив'язуйся до нього.
Так і роблю.
Знаєш що, друже? Я ввімкну ідеальну пісню
для нашої першої поїздки.
Чому тут так тепло?
Я ж казав, кондиціонер досі не працює.
-Боже! -Не злякай його.
-Він відливає на мене! -Ага.
-Забери свого пса. -Не хочу.
-Це я не хочу! -Чекай.
Забери. Присягаюся…
Не хочу, щоб перші п'ять хвилин із нами його травмували.
Нехай він доробить свої справи.
-Це найгірша мить мого життя. -Ти йому подобаєшся.
Чому так багато?
Не знаю.
Ну гаразд.
Може, нам не слід дивитися.
Так. Гаразд.
Ще трохи.
Гаразд, він закінчив.
Молодець.
Молодці.
Ви обидва молодці.
-Ненавиджу тебе. -Ні, любиш.
Відвеземо цього хлопця додому.
У нас тут цуценя!
Цуцик.
У мене тут VIP.
Привіт!
-Знаю. -Який милий!
Привіт!
Тобі весело, друже?
Ти ж знаєш, що все це для тебе?
Так тебе зустрічають удома.
Яка весела вечірка.
Повірити не можу, що всі ці люди прийшли через…
Як його звати?
Не знаю.
Як тебе звати?
Він ґонкнув мене по голові.
-Що зробив? -Тобто вдарив.
-Точно. -Що точно?
Ґонкер.
-Так, йому подобається. Ґонкер. -Що це означає?
Це його ім'я.
Ґонкер!
Ми спізнимося на заняття.
Робимо глибокий вдих,
а тепер плавно стаємо в позу пса.
Готовий? Біжи.
Ні, повертайся.
Біжи! Давай.
Давай.
Дивися.
Так, молодець!
Молодець, друже! Біжи сюди.
Так, молодець! Принось назад.
Ви бачили? Що я вам казав? У нього талант.
-Я не відкрию з тобою будинок з привидами. -Стоп. Ви чули про Лейні?
-Що саме? -Її взяли в «Боїнг». Шестизначна сума.
-Серйозно? -Та ну.
Шестизначна? Ти про гроші?
-Так. І вона лишається у Вірджинії. -Та ну.
-Я нікого не знаю в Сент-Луїсі. -А що там?
-Моя робота. -Так.
Я піарниця в Anheuser-Busch.
-Починаю за два тижні. -Ти не чув?
-Ти працюєш у пивній компанії? -Робота мрії, так?
Чекайте. Ви всі влаштувалися на роботу?
Так, друже.
Так, ми просто не хотіли говорити.
Чекай. Я не якийсь невдаха, який не може знайти роботу.
Просто я ще не знаю, чим зайнятися,
мені треба спочатку це зрозуміти.
Так. Хіба ти не мав це зробити за минулі чотири роки?
-Це мої батьки. -Так, це вони.
Сховайте пиво.
-Слушно. -Нам 21.
Зараз 10:30 ранку.
Твоя правда.
-Філдінґ! -Привіт, мамо.
Привіт!
Філдінґу!
Тату.
Що ви тут робите?
Я оплатив твоє навчання й маю право побачити тебе в смішному наряді.
Але випускний завтра.
Так. Ми ж казали, що приїдемо на день раніше.
Так. Вибачте, я забув. Був зайнятий.
Так, я помітив.
Ми маємо сюрприз.
Сюрприз!
Це що, Пейтон? Іди сюди! Боже.
Що ти тут робиш?
Я швидше здала екзамен, щоб подивитися, як мій брат отримує ступінь.
-Ти найкраща сестра. -Знаю, я стараюся.
Ґонкере. Вибачте.
-Усе гаразд. -Агов!
-Гаразд. -Чий це пес?
Він…
-Це погана ідея. -Це не ідея. Це реальність.
Це помилка.
Він не помилка. Він мій найкращий друг.
Ти не можеш про себе подбати, не кажучи вже про іншу живу істоту.
Я добре дбаю про Ґонкера.
То чому він п'є з пивного бонгу?
Ні, це приладдя для хімії.
Іди сюди, друже.
Ходімо.
-Що це за кличка така? -Він ґонкнув мене по голові.
Я бачу, ти ще не оговтався.
Синку, ти от-от вирушиш у реальний світ.
Ти не матимеш часу на Ґонкера. Що він робитиме, коли ти працюватимеш?
Працюватиме?
Тату, годі.
Дзвонив містеру Кобренеру?
Бухгалтерія? Я не дружу з математикою.
-А Метту Прайсу з Harper Lewis? -Тату, я не готовий продавати медикаменти.
То що ти робитимеш за 24 години, коли ця вечірка закінчиться?
Хіба повернешся додому до мами й тата, де ти й був чотири роки тому.
Ну ж бо, друже.
Привіт.
Вибачте. Вітаю.
Ходімо. Вибачте.
Мамо, тату.
Я не знаю, що сказати.
Нічого. Буде ще одна церемонія. А ні, вона буває лиш раз.
Що сталося?
Я дійсно прийняв до уваги слова тата
про те, що лишилося лише 24 години, і…
ми з Ґонкером заснули біля річки, йому там подобається.
Ми слухали жаб і говорили про зірки.
-Ви говорили? -Ми грали в квача.
-Він любить ловити промені світла. -Ми зрозуміли.
Так. Мабуть, ми пізно заснули,
бо я проспав.
Упевнений, шестигодинна поїздка того вартувала.
Ми побачили 4 000 однаково вбраних незнайомців.
Усе гаразд. Ми можемо поїхати на святкову вечерю.
Взагалі-то, мамо, у мене…
Останні дні в мене щось не так зі шлунком.
Може, потім?
Звісно. Удома ми матимемо багато часу на сімейні вечері.
Усе гаразд.
Не переймайся. Невдачі трапляються.
Я тобою пишаюся.
-І люблю тебе. -І я тебе.
Що ж,
вітаю тебе з випуском.
Їдь обережно.
Дякую. І ще раз, мені дуже шкода.
Побачимося завтра.
Ні, я сьогодні повертаюся в Сіетл.
Що?
Ти не можеш лишити мене з ними.
Я влітку працюю у відділі креативного письма.
Ти казав, що не хочеш жити з батьками, то влаштуйся на роботу й орендуй житло.
Крім того, ти будеш не сам. У тебе є Ґонкер.
Він просить його почухати.
-Гаразд, містере Дорослий Професор. -Ти теж міг це зробити.
Піти в аспірантуру? Нащо?
Слушно.
Я теж сумуватиму.
Не дозволь передмістю тебе приборкати.
Ти дикий звір.
Не забувай.
«Наскільки мені пощастило, що я маю тих, із ким так важко прощатися?»
-Слова Ганді. -Вінні-Пуха. Іди до мене.
Бережи себе.
Зроби…
Ні. Я попрацюю над цим.
Я хочу зробити пташечку.
-Наступного разу. До зустрічі. -Побачимося.
Усе гаразд, хлопче. Ми розберемося.
МАКЛЕЙН, ВІРДЖИНІЯ
Ось ми й удома.
Слухай, ти переживеш період адаптації,
тож давай…
Добре поводься, гаразд?
Ми вдома.
Випускники повернулися!
Привіт!
Ґонку, досить, друже.
-Він хоче тебе поцілувати. -Мило.
Тримай, малий.
Що це?
-Ошийник із шокером. -Ні, він це не вдягатиме.
-Мамо, він дикий звір. -Він одомашнена тварина.
Важко назвати той будинок домом.
Ні, серйозно. Він звик бути вільним. Він постійно бігав по кампусу.
Тут не кампус, а цивілізація.
Тут люди тримають холодильники на кухні,
а собак — у дворі.
Ні, я…
Біля дерев встановлені сенсори, він може підійти близько до них, але не дуже.
А якщо він підійде, його трохи вдарить. Боляче не буде, його це просто навчить.
-Це зламає його дух. -Шокер б'є по шиї, не по духу.
Що таке, друже?
Ні, Ґонкере!
Агов, Ґонкере!
-Ґонкере! -Спокійно, ошийник його зупинить.
Ґонкере!
Ґонкере! Стій!
-Ні! -Ґонкере!
-Любий, він тікає. -Зупинися! Ні!
Що таке?
Так, Ґонку, борися зі владою! Біжи за тією лисицею.
Мені сказали, це зупинить будь-якого пса.
Ґонкер — не будь-який пес.
А якщо він загубиться?
Ні, він годинами бігав по кампусу й завжди вертався.
-Але він не знайде дорогу назад. -Він упорається. Обіцяю.
Він особливий пес.
Цю частинку Японії я залишу тут.
На знак гостинності вашої сім'ї під час нашого візиту. Тепер він твій.
Його звати Оджі.
Він мені подобається.
Можна з ним пограти?
П'ятдесят метрів у обидва боки. Нам треба в місто, я не хочу тебе шукати.
Ходімо, Оджі.
Давай, хлопче.
-Хочеш поїсти? -Ні, але я би подрімав.
-Що таке? -Боже.
Синку?
Синку.
-Вибачте, я вас розбудив? -Та ти розбудив тітку Дженні.
-Померлу дев'ять років тому. -Що ти робиш?
Це техніка дихання. Модифікована Аґні Прасана. Вона…
Ми займаємося нею в кінці циклу сну. Це врівноважує й стабілізує шлунок.
Що з ним?
Він любить робити це зі мною. Або він хоче, щоб його почухали.
На мене не дивися.
Гаразд, бувай.
Ми вважаємо, що в наступному кварталі позитивних зрушень очікувати не варто.
То який час ви не інвестуватимете?
Ні, моя команда каже, що слід бути напоготові,
принаймні до місцевих виборів чи до сезону дощів.
Але ж ми реалізовуватимемо програму?
-Я відійду на хвилинку. Перепрошую. -Авжеж.
Філдінґу!
Так, сер.
У мене п'ять людей на дроті, а він сидить і скиглить.
Він хоче принести палицю.
Гаразд.
Принеси її.
Він сам обирає палицю.
-Він обирає? -Щодня різну.
І що тепер?
Дивися, як він обирає.
Інакше не весело.
Агов.
Я дивлюся.
У тебе своє ліжко, а в мене — своє. Ну й…
І це моє ліжко!
У Римі Пап швидше обирають.
Я… здаюся!
Я здаюся.
Коли закінчите, прошу, задушіть мене.
Ти теж любиш пташок?
Ти не дикий звір.
Ти ж милий, правда?
Точно ця?
Гаразд.
Біжи.
Так, молодець!
-Це було круто. -Ура!
Чекайте. Ви бачили?
-Так! -Так!
Молодець!
-Це було вражаюче! -У нього талант!
Ґонкере?
Найгірша кличка в світі.
Ґонкере?
Що ти робиш?
Ти боїшся грому й блискавки.
Правда ж? Так.
Як і Філдінґ у дитинстві.
Раніше я співав для нього, щоб йому стало легше.
Так.
Я вдома!
Я взяла чорничний пиріг на ринку,
щоб пригостити Коннорів.
А нам я взяла банановий крем, бо ми заслужили.
Що таке, не будеш вітатися?
Ти втомився від палиць і лисиць…
Прокляття.
Гаразд. Я візьму великі шматки, а ти забирай решту.
Філдінґу, іди сюди.
Взяти швабру?
Ні, справа в Ґонкері. Він не прибіг вітатися,
а тепер на підлозі їжа, а він її не бере.
Він не снідав?
Гадаю, це його вчорашня вечеря.
Хлопче, хочеш побігати?
Ні? Ходімо пограємо.
-Мамо. -Я подзвоню ветеринару.
Усе гаразд.
Аддісонова хвороба — це коли тіло не виробляє достатньо глюкокортикоїдів.
Починається наднирникова недостатність, яка викликає біль, зниження тиску.
Це може спричинити кому.
Стривайте, він у комі?
Ні, він під наркозом.
Хворобу можна контролювати медикаментами,
але у випадку Ґонкера, хвороба дрімала все його життя.
І в нього гострий випадок. Небезпека ще не минула.
Якщо він виживе, потрібно буде щеплювати його кожні 30 днів.
Якщо він виживе?
Мені шкода, але його шанси пережити ніч — 50 на 50.
Я лишуся з ним.
Це погана ідея. Він постійно прокидатиметься.
Якщо він тебе побачить, то розбурхається. Нехай поспить.
Вам обом краще відпочити.
Ми з персоналом постійно будемо поруч.
Обіцяю.
Ось, тепер у Ґонкера будуть чисті миски, коли він повернеться.
Якщо повернеться.
Не кажи так.
В інтернеті пишуть, що чим довше не лікувати, тим гірше.
Увесь перший рік його життя його не лікували.
У коледжі було таке, що він виснажувався?
Іноді,
але я думав, що він втомився від ігор і прогулянок.
Це ми й казали. Пес — це відповідальність.
Ти маєш дбати про когось не лише час від часу чи під час ігор.
Ти маєш дбати постійно.
Він так себе поводить від шостої ранку.
При мені жодний собака так не одужував.
Ґонкере!
-Так, друже! -Привіт!
Ось так.
Ти непереможний, хлопче. Ти такий сильний.
Ти збуджений?
Ти такий збуджений?
Смакота. Ось так. Я годую тебе смакотою, так?
Я б на твоєму місці взяв березу.
Давай. Готовий? Я теж побіжу. Дам тобі фору. Уперед!
Давай. Біжи!
Я теж побіжу!
Хто хороший хлопчик? Так, це ти.
Того літа, коли ми були на Могонку.
Я два тижні рибалив на озері й спіймав лише сонячний опік.
Як ти це робиш?
Привіт.
Ось і він.
Смердючий звір. І він привів свого собаку.
Джоне!
Ти пам'ятаєш Ґудвінів?
-Так, вітаю. -Рада бачити.
Тебе довго не було.
Ми були в містера Платта. Ґонк пограв із Юрієм.
-Йому корисно пограти з іншим псом. -Авжеж. Будеш їсти?
-Ні, дякую. -Ти взагалі не їси.
Він готується до бідності.
-Агов! -Я заберу.
-Це моє. -Він любить пироги.
Ми займемося йогою, перш ніж митися.
-Радий був побачитися. -Потім повернися й поїж.
-Ти надто часто його дражниш. -Я лиш жартую.
Мабуть, приємно, що він удома.
І так, і ні.
У коледжі в мене не було грошей, я працював на трьох роботах,
а після випуску пішов працювати.
Коли моєму батьку був 21 рік, він воював.
Так, але він ще не знайшов свій шлях.
Краще б знайшов, бо я не буду як Тім Мізнер.
Його синові 35 років, і він повернувся до батьків.
Я через це спати не можу.
АППАЛАЧСЬКА СТЕЖКА, ВІРДЖИНІЯ
Мої уроки не нудні.
Ось останнє питання з тесту: «Чи атеїзм — це релігія?»
Я знаю. Як ти відповіси?
Ніяк. Не вийде.
Тож я поставив усім п'ятірки й дивився «Офіс».
Мене лякає думка про те, що ти вчиш студентів.
-Я знаю. -Мене це лякає.
Дивися. Лисиця.
Бачиш лисицю? Біжи за нею!
-Він побіг. -Побачив лисицю й побіг.
Чому моє життя не настільки просте?
Розумію.
Радий тебе бачити. Дякую, що приїхав.
Нема за що. Ти був засмучений, коли подзвонив.
Твій тато просто жартує. Ти це знаєш.
Ні, я завжди знав, що він мною розчарований,
але цього разу йому було соромно.
Ні, це не так.
Ні, він просто…
твій тато.
Він не розуміє. Я розумію, як мені пощастило.
-Так. -Справді.
Мої батьки гарували, щоб відправити мене на навчання.
-Так. -І дали мені можливість.
Я хочу зрозуміти, що з нею робити.
Про що ти?
Важко знайти кар'єру, коли нічого не вмієш.
Ти щось умієш.
-Точно. -Умієш.
Каякінгом не заробиш.
Може, заробиш.
Ґонкере! Іди сюди!
Ґонкере!
Він швидко побіг. Ґонкере!
Ґонкере, друже, ти ховаєшся?
Ґонкере!
Ґонку!
Ґонкере!
Ґонку!
Ґонкере!
Мамо! Тату! Він пропав!
Що? Хто пропав?
-Хто пропав? -Ґонкер.
-Що з твоїм обличчям? -Я шукав його і впав у яр.
-Куди впав? -На Аппалачській стежці.
Він побіг за лисицею й не повернувся. Ми з Нейтом усюди шукали. Він десь там.
-Там койоти, вони його з'їдять. -Це не обнадіює.
Тому я й казала взяти повідець. Я знала, що це станеться.
-Коли його востаннє щеплювали? -Десять днів тому.
Отже, у нього максимум 20 днів.
Філдінґу, що з тобою?
Ось що ми зробимо.
По-перше, ми визнаємо, що сьогодні ми його не знайдемо.
Ти глибоко вдихнеш.
Ми прочистимо рану, а зранку почнемо розробляти план.
Мамо.
Благаю. Надворі так холодно.
Усе гаразд. Вважай, що на ньому шуба. У мене немає шуби.
Він там уже кілька годин.
Я не впущу того ведмедя в дім поки в мене гості.
Іди до кімнати й поводься тихо, бо опинишся поруч із ним.
Ходімо.
Тут гарно й тепло.
Ти мій найкращий друг, Оджі.
Це божевілля. Стежка довжиною 3 500 км,
а там лише два рейнджери.
Що тут відбувається?
Бібліотека дала телефонні книги всіх округів штату.
-Гадаю, це всі. -Нащо?
Мені так легше, якщо знайти в інтернеті, то я все одно роздрукую.
Це сотні сторінок. А так легше справлятися.
Ні, нащо ти це робиш?
Бо ми маємо знайти Ґонкера.
Почнемо з притулків.
-Ветеринарів. -Так.
Займемося Рокбріджем, Рокінгемом.
-І Оґастою. -Добре.
У всіх містах звернемося в поліцію.
-Так. -Поговоримо з гицелями.
Звернемося в церкви.
Підемо туди, де збираються люди й обмінюються інформацією.
Так, місцеві газети.
-Ветерани. -Так.
«Ротарі», служба захисту лосів.
Це сотні місць.
Так. У тебе є краща ідея?
-Ні. -Іншого виходу немає.
Я лишуся на телефоні, а оголошення за вами.
Оголошення? Хіба соцмережі не ефективніші?
-Це не моє. Цим займешся ти. -І пошуком також.
Твоя мама влаштує тут командний центр, а ми з тобою
підемо Аппалачською стежкою.
Якщо ми зосередимося, будемо завзятими, прийматимемо прораховані, зважені рішення,
то я обіцяю, що ми знайдемо пса.
Швидше, вдягайся. Скоро вечорітиме.
Добре.
Ти обіцяєш? Нащо ти таке кажеш?
Бо я в це вірю.
ПЕРШИЙ ДЕНЬ ПОШУКІВ — ЛИШИЛОСЯ 19 ДНІВ
ДЖЕННІ: НАДІЮСЯ, ТИ СКОРО ЙОГО ЗНАЙДЕШ!
ДАҐ: ДЗВОНИ, ЯКЩО ПОТРІБЕН!
ХОЧА Б ҐОНКЕР ПОВЕРНУВСЯ!
Ми вже більше години їдемо.
Готуватися, що так тихо буде весь час?
Я перевіряю, чи повідомлення про Ґонкера шириться.
І як там справи?
Просто друзі сподіваються, що ми його знайдемо. Нічого корисного.
Може, ввімкнено щось бадьоріше?
Я не відчуваю бадьорості.
Це все моя провина.
Дякую, що допомагаєш.
Ми ще нічого не досягли.
Цезар ніколи не дякував генералам, доки вони не перемагали.
Я не Цезар.
Ні, не Цезар.
Але ти намагаєшся все владнати.
Це вже початок.
ЗАГУБИВСЯ ПЕС ВИНАГОРОДА
Якщо хочеш знайти його, то спочатку знайди його.
Ти віднайшов Ісуса Христа?
Ми парафіяни церкви, але ходимо до неї не так часто, як слід.
-Вони продаються? -Найкращі в окрузі.
Для вас є ідеальна фігурка.
Святий Антоній — покровитель загублених душ.
Він поверне вам душу Ґонкера.
Помолімося.
Святий Антонію, веди цих людей під час пошуків їхнього любого пса.
Амінь.
Що ж,
візьміть десятку. П'ять за фігурку й п'ять за молитву.
Я вам дякую.
І я вам, брате.
Не зашкодить.
У нього синій комір із білим візерунком.
Мені шкода, але в нас немає псів зі схожим описом.
Гаразд. Може, ви могли б розмістити листівку в офісі?
Це можна. Я зроблю копії й скажу нашим волонтерам розклеїти їх по місту.
Джеррі Малкольм.
Ми дуже вдячні вам за вашу доброту.
-Гарного вам дня. -І вам.
-Успіхів. -Дякую.
АППАЛАЧСЬКА СТЕЖКА, ВІРДЖИНІЯ
Ґонкере!
Ти ж не французька швидка допомога.
Вибач. Я не хотів би тебе соромити.
-Ти хоча б це визнаєш. -Що саме?
-Що ти мене соромишся. -Не кажи дурниць.
Я кажу дурниці?
Протилежність сорому — гордість.
Ти можеш сказати, що пишаєшся тим, як я живу?
Від рваних джинсів до моїх рішень і всього іншого.
Філдінґу, звісно твої рішення, те, як ти проводив час у коледжі,
як ти проводиш час зараз, мені не подобається.
-Чесно кажучи, я зовсім цього не розумію. -Гадаю, ми просто різні.
-Дозволь закінчити. -У цьому немає сенсу.
Я знаю, ти думаєш, що я безвідповідальний і незрілий,
і що Ґонкер помре через мене.
-Філдінґу. -Там ідуть туристи.
Вітаю, перепрошую.
Я шукаю свого пса. Скажіть, чи ви його не бачили.
Може, розкажете комусь по дорозі?
Вітаю. Це Джинні Маршалл.
Я надіслала вам лист, де пояснила ситуацію своєї родини…
Мені дзвонять. Розкажу пізніше.
-Джоне? -Міс Маршалл.
Це Кайл Ґенс із «Вірджинія Сан».
Я отримав ваш лист.
Дякую, що так швидко передзвонили.
Я хотіла спитати, чи можна розмістити оголошення у вашій газеті.
Я залюбки відшкодую витрати.
Взагалі-то, я задумав дещо масштабніше.
Мене вразила ваша історія.
Дуже… зворушливо.
ВЕРШОК — СУМУЄМО
Втрата пса вас спустошила.
Так, це я написала оголошення,
але Ґонкер — пес мого сина.
Справді?
Схоже, ніби це ви загубили пса.
Хай там як, я б хотів попросити дозвіл на написання статті про ваші пошуки.
Що?
Отримаємо розголос. Газета публікує статтю.
Статтю? Справді?
Із фото Ґонкера й усім іншим.
Хлопці Коннорів встановлюють мені сканер.
У газеті сказали, що треба певна роздільна здатність.
Я подзвонила Дженні, а вона направила їх сюди.
Дай їм по двадцятці.
Я хотіла, але вони відмовилися. Хіба це не чудово?
Тираж «Вірджинія Сан» десь тисяч шість.
Мій твіт ретвітнуло вдвоє більше людей, а в нас нічого.
Кожен шматочок має значення, правда?
Гаразд. Так тримати.
Ми тебе любимо, подзвонимо вранці в дорозі.
Добре. Я вас теж люблю.
Ми пройшли сьогодні 22 кілометри.
Бережи сили. Я знаю, ти засмучений, але…
Тату, я не засмучений.
Я…
Що?
Усі мої друзі
почали жити своїм життям.
І я радий за них.
Але вони мене ніби жаліють.
Я це відчуваю. А ви з мамою теж мене засуджуєте.
-Ми тебе не засуджуємо. -Щодня засуджуєте.
Своїм поглядом.
Своїми розмовами, коли думаєте, що вас не чути.
І коли всі твої друзі, твої батьки і їхні друзі
дивляться на тебе як на невдаху,
то приємно мати поруч хоч одну душу, якій ти подобаєшся таким, яким ти є.
Навіть якщо ти трохи відрізняєшся, чи не маєш роботи, напрямку чи імпульсу.
Ця одна душа любить тебе,
бо ти — це ти.
Таким для мене був Ґонкер.
Він був єдиною істотою на планеті,
якій я подобався таким, яким я є.
Синку, ти хвилюєшся за Ґонкера, бо любиш його, а він загубився.
Саме тому я хвилююся за тебе.
Ти знову це зробив.
Якщо я намагаюся знайти свій шлях, то це не означає, що я загубився.
Перепрошую. Вітаю.
-Вітаю. -Вітаю. Це ж ви повісили в ресторані?
Так. Ви його бачили?
Ні, сонечку.
Але коли кілька років тому втік мій Такер,
ми взяли його брата Бутчі, і Такер швидко відчув його запах.
Кажуть, що пес швидше відчує запах іншого пса,
а не людини.
Це в них через те, що раніше вони шукали зграї.
Я подумала, що це допоможе.
Дякую.
-Ми дуже вдячні. -Жартуєш?
Юрій і Ґонкер обожнюють одне одного. Ґонк точно відчує його запах.
Обіцяю, він буде на повідцю,
я його добре годуватиму й тренуватиму.
Свіже повітря піде йому на користь.
Поверніть за тиждень. Ми до весни їдемо у Флориду.
Зрозуміло. Сподіваюся, в нас буде два пса.
Гаразд. Будь чемним, Юрію. Допоможи їм знайти їхнього пса.
ДРУГИЙ ДЕНЬ ПОШУКІВ — ЛИШИЛОСЯ 18 ДНІВ
Ґонкере!
Ґонку!
-Перепрошую. -Вітаю, як ви?
Ми шукаємо пса.
-Ви його тут не бачили? -Ні, ми нічого не бачили.
-Дякую. -Успіхів.
Ґонкере!
Я залюбки допоможу.
Мій шкільний друг безкоштовно зробить копії.
Можу розклеїти біля церкви, на ринку. У кар'єрі працює багато людей.
Запевняю, вони знайдуть листівку на склі.
-Дякую. Ви божественні. -Скажіть це моєму колишньому. Успіхів.
Спитаємо тих хлопців?
Упевнений?
Так, вони багато де їздять.
Вони не їздять стежкою на мотоциклах.
Невідомо, чи Ґонкер досі на стежці. Він міг піти в місто.
Але вони не схожі на тих людей, до яких слід звертатися
з таким питанням.
Синку, якщо ти живеш у бульбашці, то зрештою задихнешся.
Вибачте, що втручаюся, я хотів дізнатися,
чи ви на своєму шляху не зустрічали загубленого пса.
Він зник на стежці два дні тому.
Якщо за 18 днів ми його не знайдемо й не щепимо, він може померти.
Його звати Ґонкер.
-Його звати Ґонкери? -Ґонкер. В однині.
Це один пес.
Ґон-кер.
Дурна кличка.
Одного разу я дав своєму псу дурну кличку.
Макарон.
Так.
Він покинув двір у п'ять років.
Він так і не повернувся.
Він досі мені сниться.
А що з вашим псом? Як він загубився?
Він був без повідця, тож…
Це моя провина.
Ти маєш пробачити себе.
Я роками картав себе через Макарона.
Це не приносить користі. І це не приносить користі Ґонкерам.
Ґонкеру.
У нас є хлопці на узбережжі.
Ми подбаємо, щоб кожен Лицар Азрієля пильнував.
Дякуємо.
І дякуємо всім Лицарям.
Так, дякуємо.
Із псами не можна. Наступний мотель за 50 кілометрів,
і там не можна зі псами, більшими за сім кілограмів.
Гаразд, покладемо його миски в твій рюкзак.
Ні, сюди не можна із псами.
Так. Малі закони для малих людей.
Штраф — 300 доларів.
Уперед.
У давнину каравани на Шовковому Шляху
зупинялися в таборах дорогою на Схід.
-Знаєш, як звалися табори? -Готелі, куди не пускають собак?
Караван-сараї.
Верблюдів не тільки пускали всередину,
охоронці ще й вітали їх і захищали.
Ми караван-сарай, тож вони зобов'язані вітати наш табір.
Ходімо. Добре.
Накинь на мене куртку.
-Це що, «Скубі-Ду»? -Давай. Він важкий.
Гаразд, я відволічу працівника, а ти проходь.
Зустрінемося біля ліфта.
Шоу починається.
Я не платитиму штраф.
Авжеж. Для цього потрібні гроші.
Вітаю.
Ваш пес у поганої людини.
Хто ви?
Його забрав мій сусід Клод. У нього багато тварин.
Бог знає, що він з ними робить.
Я бачила, як він приводить багатьох собак, але жодну він не виводив.
Не зрозумів. Вона каже, що він кривдить тварин?
Так вона сказала. Звернімося в поліцію.
І що ми скажемо?
Вони не прийдуть по нього через звинувачення.
Їм потрібна причина для ордеру, а цього недостатньо.
За конституційне право чотири з плюсом.
Ми поговоримо з ним і дізнаємося що до чого.
-Адреса є? -Я надіслала її Філдінґу.
А ще, Філдсе, ти маєш поширити мої нові профілі в «Твіттері» та «Інстаграмі».
«СправжнійҐонкер» і «ЗнайдітьҐонкера».
Обережніше з цим Клодом. Він може бути серійним убивцею.
Точно. Тому першим піде Філдінґ.
Чудово.
Я серйозно. Бережіть себе.
Бувайте.
Усі папери актуальні.
Є всі права на некомерційний тимчасовий притулок для тварин.
Вибачте, дружина подзвонила й сказала вас перевірити. Не знаю.
Це вже не вперше.
Їй дзвонила місіс Беннер. Їй 98 і вона нездужає.
Їй купу разів пояснювали, що ми робимо, але вона забуває.
-Та серце в неї на місці. -Точно.
-Вибачте, що забираємо ваш час. -Ви не забираєте.
Я на зв'язку з рятувальниками тварин.
Я просканую, добре?
Запущу ланцюг.
Є люди, які хочуть допомогти й кожні вихідні шукають бездомних тварин.
-Вони мають знати про Ґонкера. -Що ж, дякуємо.
Так, дякуємо.
Ти в порядку?
Так, просто…
Я надіявся, що він буде тут, але…
Сподіваймося на чудо.
ВОСЬМИЙ ДЕНЬ ПОШУКІВ — ЛИШИЛОСЯ 12 ДНІВ
Чудово. Ти спожив калорії.
Я подумав, що сьогодні можна дістатися до Елктону.
До Елктону.
-Це далеко. -У нас немає вибору.
Як ми кажемо, Ґонкер — не будь-який пес.
Хай як ти його шукаєш, він теж шукає тебе.
Вітаю. Вибачте, що турбую.
Хотів дізнатися, чи ви не бачили цього пса?
Бачили, бо це наш пес.
Чекайте. Ви Маршалли?
-Так написано на поштовій скриньці. А ви… -Трейсі. Повірити не можу.
Я читав про вас учора, і мені стало дуже сумно.
І я зробив копії, щоб роздати по дорозі.
Як мило з вашого боку.
Овва… Гадаю, «Вірджинія Сан» допомогла нам.
«Сан»? Ні, я прочитав про вас у «Роанок Таймс».
-Можна поглянути? -Авжеж.
Це з «Ассошіейтед Прес».
Ґонкера знає вся країна.
-Вітаю, це Джинні Маршалл. -Джинні, мене звати Алекс Олсен.
Я читав про вашого пса в «Дулут Ньюз Триб'юн».
ДУЛУТ, МІННЕСОТА
У мого сенбернара Аддісонова хвороба.
Я хотів дати перелік їжі, яку ви можете лишити Ґонкеру.
Якщо він дістанеться до неї, йому стане легше.
На кілька днів, доки не закінчиться дія ліків.
УПЕРЕД, ҐОНКЕРЕ!!
ПИШУ З ЛЮБОВ'Ю!!
Вітаю, це Джинні Маршалл.
Можете ще раз повторити?
Родезійський.
НАМІБІЯ, АФРИКА
Родезійський ріджбек.
Вони чудові слідопити.
Коли він іде полювати, є спосіб допомогти йому знайти дім.
Візьміть річ, на якій є запах сина.
Викладіть це на вулиці.
Він може відчути запах за 15 кілометрів.
Я не встигаю відповідати. Мені дзвонять з усього світу
й радять, як його вистежити, виманити з лісу, допомогти відчути твій запах.
-Тут допомога не знадобиться. -Тобто?
Чути запах пачулі й мускусу.
Ти про свій одеколон?
-Схоже, ви ладнаєте. -Це Стокгольмський синдром.
Я зібрала всі поради в Google Документах.
Я вже надіслала посилання.
Я впізнаю твій голос, але ти не моя мама.
Дуже смішно.
Ґонкере!
-Ця країна — чудо. -Так, згоден.
Я кілька разів водив стежкою дітей з молодіжного центру.
До струмка. Ми цілий день займалися каякінгом.
-Їм сподобалося. -Схоже, тобі теж.
Так.
Ти подумаєш, що це тупо чи щось таке, але…
я думав якось почати працювати в цій сфері.
Що ти робитимеш?
Ну, знаєш,
проводитиму екскурсії на природі, щось таке.
Цим можна заробити?
Не знаю.
Це просто думка.
Агов!
Ти в порядку?
Так, це просто пухирі.
Привал за кілометр. Чому б нам не перепочити?
Ні, треба йти. У нього лишилося два тижні.
Тоді ти тим паче маєш бути здоровим.
Нам ще багато слід пройти. Ходімо.
Слухай, треба їх спитати.
Так, листівки в мене, а історію я й посеред ночі розповім.
Ти йдеш?
Я думав, ти впораєшся. Це люди твого штибу.
Якщо живеш у бульбашці, то зрештою задихнешся.
Тепер він мене слухає.
У тебе буде гіпервентиляція. Ти взяв не те дерево.
Якщо деревина ось так гнеться, вона надто волога.
Якщо вона не ламається,
то не горітиме.
Треба взяти
більше ось таких гілок.
Бачиш…
Так, розпалюється.
Ви сповнені батьківською мудрістю.
Не знаю, мій син думає, що я сповнений лайном.
-Він крутий. -Філдінґ?
Так.
Він пішов у далеку путь у пошуках найкращого друга.
У ньому справжня енергія любові. Це рідкість.
Ви наче разом пішли в епічну подорож.
У них пошуки.
-Епічні пошуки. -Йо.
Зорові пошуки, як той фільм.
Меттью Модайн, Мадонна, яка співала в Аппалачському барі в Пенсільванії. Ні?
Ось чому ви такий крутий.
Скільки татів підуть стежкою заради сина?
Мій старий думає, що я займаюся дурницями,
коли пишу свою музику чи ставлю п'єси.
Ні, він так не думає. Він тебе любить.
Пісні й п'єси не покриють рахунки.
І не дадуть медичне страхування. Він хвилюється. Це тати й роблять. Вони…
Ми хвилюємося.
Містере Маршалл, усі ми народилися в 2000 році.
Перші люди нового тисячоліття.
Завдяки технологіям, ми скоріше проживемо довше 100 років, ніж помремо до 40.
Хіба на смертному ложі гратиме роль те, чи ми пропрацювали 54 роки чи 53?
Може, ми лишимо менше грошей дітям,
але поділимося набагато більшим досвідом.
Хтось чітко знає, чого хоче.
А хтось — ні, як-от ми з друзями.
Зрештою, ми всі йдемо стежкою.
Просто деякі з нас хочуть трохи почекати, перш ніж почати шлях.
Ось і все.
Гадаю, мій син купу разів намагався розказати мені свою думку щодо цього.
Не знаю, чому я досі не чув.
Бо я не ваш син.
Гаразд. Це був гарний день.
Ще один день без собаки.
Ну, Ґонкера знають люди, які не знають нас.
Пес може далеко зайти, а історія про нього його випереджає.
Тож це добре. Повір мені.
Серйозно? Знову?
Серйозно? Добре.
Саме тому я так мало відпочивав.
Я звик, що Ґонкер спить зі мною, й не можу спати без нього.
-Можеш взяти його. -Ні, гадаю, ти йому подобаєшся.
Він не припинить.
Можеш припинити?
Побачимо, чи вийде.
Пам'ятай, це був гарний день.
Усе гаразд.
Я в порядку.
Ти допоміг, Юрію.
…ЛИШИЛОСЯ 6 ДНІВ
-Вода є? -Так.
-Їжа? -Батончики і яловичина.
-Ти їх їстимеш? -Так.
Добре. Сприйми це в тому дусі, у якому було задумано.
Виглядаєш ти гівняно.
-Дуже дякую. -То ти підеш Спотсвудом…
-До головної стежки. -Так.
-Зустрінемося на парковці… -«Браунс Ґеп». Знаю.
Ти йтимеш десь десять годин, побачимося ввечері.
-Будь обережний. -Буду, обіцяю.
До зустрічі.
Будь чемним.
Оджі?
Де Оджі?
Сприйми це як доросла дівчина.
Оджі вранці втік і побіг у Фултон.
Його збила машина.
Він не вижив.
Мені шкода. Я знаю, що ти любила його, але це частина життя.
Я сказала твоєму татові, що ти почнеш істерику.
Доведи, що я помиляюся. Покажи, що ти виправишся.
І за це ми візьмемо тебе на шопінг у бутик Джозі.
Жоден плач його не поверне.
То навіщо витрачати енергію?
Лихо, ти мене налякав.
-Я сумувала за тобою. -І я за тобою. Оце так тиждень.
Юрій повернувся до Ерла,
а я дуже хочу піти в душ, де буде нормальний шматок мила.
Ще б пак.
Схоже на кімнату математика у фільмі з Расселом Кроу.
Я слухала подкаст бушменів із Калахарі про те, як вони вистежували антилопу.
Я подумала, що їхні методи допоможуть.
-Авжеж. -Так.
Я встановлювала трекери всюди, де люди бачили Оджі, але опис не той.
Та я думаю, чи є закономірність його рухів, якій варто слідувати.
Може всі неправильно його описували.
Логічно.
Є ще дещо. Ти подумаєш, що я божевільна.
-Екстрасенси для тварин. -Ясно.
-Що? -Я за тебе хвилююся.
Я в нормі. Просто для мене забагато інформації, я намагаюся все контролювати.
-Він не Оджі. -Я хочу…
-Що? -Ґонкер — не Оджі.
Я знаю. Оджі тут ні до чого.
Припини тиснути на себе.
Просто…
Просто все знову повторюється.
Я пообіцяла собі, що більше ніколи не переживатиму за іншого пса,
і ось що сталося.
Моє серце знову розбите.
Слухай, я…
Я обіцяю, що цього більше не станеться.
Ми знайдемо цього пса.
-Ти знову це кажеш. -Я знаю.
Бо я в це вірю.
«БРАУНС ҐЕП» — ЧАС 1:00
Це Філдінґ. Вибачте, що не відповів. Лишіть повідомлення.
Слухай, я не просто схвильований, я неймовірно стурбований.
Ти мав бути тут 40 хвилин тому.
Я поїду до інших точок на стежці.
Якщо прийдеш сюди, то будь тут, я повернуся.
-З чого б це він не відповідав? -Тут поганий зв'язок.
У нього могла сісти батарея чи…
Чи що?
Він суцільна шкіра й кістки. Він не їв. Він не спить.
Тут темно, він втомився. Хоча б не забився.
Я оглядав стежку. Він запізнився на дві години.
Ти мав подзвонити раніше.
Я не хотів тебе хвилювати.
Так? І що тепер?
Ми вже загубили пса в тому клятому лісі. Тепер ще й сина?
Зачекай.
Знайшов! Я передзвоню.
Філдінґ.
Де ти був?
Я шукав свого пса.
Ходімо.
-Обережно з п'яткою. -Добре. Готовий?
Поглянь на це.
Гаразд. Ну,
сорок кілометрів за 12 годин.
По бездоріжжю, вгору й униз.
-Ти доводиш себе до межі. -Я мав пройти більше.
Я потрібен Ґонкеру.
Пам'ятаєш, ти питав мене,
чи я пишаюся тим, як ти живеш, твоїм одягом, твоїми рішеннями?
-Тату. -Ти не дав відповісти.
-Усе гаразд. Це не обов'язково. -Ні.
Послухай хвилинку. Будь ласка.
Я не можу пишатися твоїм одягом.
Ясно? Я не можу пишатися життям у халупі
чи ще чимось, бо це лише зовнішні речі.
Тати не цим пишаються.
Я пишаюся твоїм характером.
Ти хочеш бути добрим зі всіма.
Ти веселий.
Ти смішний.
Ти люблячий.
Ти забрав цуценя з притулку й дав йому дім.
Ти цілу ніч ішов, коли в тебе кровоточила нога
й не відкинув того, кого любиш.
Тож
ти спитав, чи я пишаюся тобою. Я завжди тобою пишався.
Я не знаю, як інакше.
Я люблю тебе, тату.
І я тебе.
Сорок кілометрів? Це божевілля.
Так я йому й сказав. Та він не слухає. Він відданий цьому.
А ти?
Філдінґ тепер мій компас.
Хай куди він каже йти,
ми йдемо.
Бережи себе. Я кохаю тебе.
Кохаю тебе.
Корм майже скінчився.
Купимо щось у місті. Уже вечоріє.
А якщо він прийде вночі, а нас тут не буде?
Фахівці сказали, що якщо він поруч, то відчує твій запах.
Просто я не думаю, що ми були поруч із ним.
-Не втрачай надію. -Стає важко не втрачати її.
Ґонкере!
Хто тут?
Хто тут шукає Ґонкера?
Я.
Філдінґ!
-Нейт? -Привіт!
Боже.
Чому ти зійшов зі стежки? Ти міг загубитися, загинути.
Знаю. Ледь не згинув ось там. Я не мав таких намірів.
Я не дуже добре слідую за позначками.
Вони мали б зробити справжні знаки. Щось типу: «Стежка ось там».
Чуваче, що ти тут робиш?
Шукаю пса.
Ви казали, що почали з півночі. Я почав із півдня й дійшов сюди.
Я взяв цю палицю для ходьби. І пончики, бо подумав, що Ґонк їх відчує.
Цікавий факт про пончики. Знаєте, хто ще любить пончики?
Кожна довбана пташка у Вірджинії,
бо мене шматували, клювали, на мене нападали…
Я не про це. Що ти тут робиш?
Це моя провина.
Я вказав Ґонкеру на ту лисицю, тому це моя провина.
Вибач. Я не хотів. Ти ж знаєш, що я любив його.
-Я знаю, що ти теж і… -Нейте.
Я жодного разу ані на секунду не подумав звинувачувати тебе.
Жодного.
Шкода, що я цього не знав,
бо ці ворони мене відгамселили.
Гаразд. У мене є ідея.
-Куди він пішов? -Не знаю.
-Я радий тебе бачити. -Не торкайся.
Ти ж мене любиш.
Боже мій.
Як смачно.
Боже мій.
Вас там на кафедрі психології не годують?
Там дають скоріше їжу для душі. Я думаю продатися й піти на Волл-стріт.
Ого. Правда? А як же філософія?
«Я люблю капіталізм.
Він винагороджує мене за хоробрість, новаторство й нестандартне мислення».
Генрі Роллінс. І він був філософом.
Може, я стану фермером.
-Не знаю. Зважу обидва варіанти. -Ти дивний.
І це круто. Гаразд, я у вбиральню.
У тата сьогодні гарний настрій.
Як ви з ним весь час ладнали?
Дуже добре. Гадаю, ми віднайшли свій ритм.
-Можна прибрати? -Так, дякую.
Так, дякую.
-Ти не торкнувся бургера. -Знаю.
Дякую.
У чому справа?
Лиш не згадуй про це при татові.
Добре.
У мене проблеми зі шлунком.
-У тебе вони з минулого семестру. -Знаю.
Перевірся. Це може бути бозна-що.
-Ще пива? -Мені не треба. Я за кермом.
Мені ще води.
Я хотів попросити вас повісити це на двері або на ту дошку.
Якщо не зможете, я зрозумію.
Ваш пес загубився?
Боже мій! Який він милий!
-Без проблем, я все зроблю. -Дуже дякую.
«Мені не треба, я за кермом».
Я малюк, який загубив песика
Ми що, у школі?
Не зважай.
Де ж мій загублений песик?
Куди ж він подівся?
Ходите на стежку, розбещені студенти.
Ви не тямите, що робите. Тому ви й загубили свого пса.
Слухай, у мене були тяжкі півтора тижні.
-Тож замовкніть, бовдури. -Не…
Гаразд.
Боже мій.
Хочеш щось сказати?
Кажи мені в обличчя.
Я вже тебе слухав, а тепер маю ще й дивитися на тебе?
Боже мій. Замовкни.
Спокійно. Не знав, що в цьому закладі танцюють.
Не твоя справа, татусю.
Тут ти й помиляєшся. Це мій син.
-Тату. -А це його друг.
Сама біологія наказала мені їх захищати.
І що ж ти зробиш?
Чудове питання.
На життя я заробляю розумом.
Коли виникає якась проблема,
я зважую факти й роблю прогностичне припущення.
І ось моя оцінка фактів.
Ти трохи випив.
Тобі хочеться битися.
Вони не хочуть. Тож тепер ти думаєш побитися зі мною.
-Це точно. -Так.
Ось, що станеться.
Своїм великим пальцем
я так сильно натисну на твоє око, що воно вискочить, як корок.
Твоя черга думати. Чи варто йти на ризик?
Якщо ні, то краще відчепися.
Ти не вартий бійки.
Чізбургер був фантастичний.
Він Двейн Джонсон у ділових брюках.
ВІСІМНАДЦЯТИЙ ДЕНЬ ПОШУКІВ — ЛИШИЛОСЯ 2 ДНІ
Його знайшли!
У притулок принесли помісь лабрадора. Йому зле.
Аналізи крові показали, що в нього Аддісонова хвороба.
Гаразд, поїхали!
-Усе гаразд? -Так.
Хочу забрати свого пса.
Скоро забереш.
Ми почули про Ґонкера в новинах.
Коли сказали, що в цього пса Аддісонова хвороба, ми відразу подзвонили.
Це не він.
Не розумію. Він виглядає так само, як пес на фото.
Він трохи менший, і в нього більш руде хутро.
Дякуємо.
Філдінґу.
Вибач, Ґонкере.
О ні.
Що ми тут робимо? Треба шукати.
-Привітайся з мамою. -Який жахливий вигляд!
Не можна здаватися. Він загине.
-Скоріше за все, він уже загинув. -Не кажи так.
-Я знайшов твій сендвіч. Ти його не їв. -Мені байдуже.
Ґонкера намагалися знайти понад 100 людей,
але досі не знайшли.
Ти не спиш, не їси, стрес дає про себе знати.
Треба шукати далі.
Сонечку, все скінчено.
Він був моїм найкращим другом.
Я знаю.
Я знаю, що ти відчуваєш.
-Привіт. -Привіт. Мама з татом усе мені розказали.
Як ти?
УНІВЕРСИТЕТ ВАШИНГТОНУ
Ніяк.
Ти зробив усе, що міг, Філдсе.
Тоді я досі мав би бути там.
Ти хворий.
Як би важко не було, ти маєш зупинитися.
Не Ґонкер зробив це зі мною.
Мені зле вже кілька місяців.
Щось не так, Пейтон.
Щоразу коли я їм,
я переживаю нестерпний біль.
Я кашляю кров'ю.
Мені боляче від усього, крім води.
Спочатку я думав, що це розлад шлунку, але кілька тижнів тому все стало гірше.
Пейтон.
Я ніби помираю.
Чому ти нікому не сказав?
Бо я мав шукати.
Послухай мене.
Або ти підеш і скажеш усе батькам, або це зроблю я.
Мамо. Тату.
Я маю вам дещо сказати.
-Це Маршалли. Залиште повідомлення. -Усе добре?
-Там автовідповідач. -Це Метт Кесслер.
Я впевнений, що ваш пес зараз тут,
у «Еверґрін Лодж» в Неллісфорді…
-Вітаю, це Джинні Маршалл. -Вітаю.
Так, ми знайшли пса, який десь день їв із наших смітників.
Ми не змогли заманити його всередину, щоб знайти на ньому його кличку.
Він доволі лякливий. Та виглядає він так само, як на фото.
У вас є відео з ним?
Я питаю, бо кілька людей казали, що бачили Ґонкера,
але вони помилялися.
Я намагався зняти, як він робить трюки…
Перепрошую, які саме трюки?
Це була чортівня.
Цей клятий хлопчина знайшов несвіжі пончики й підкидав їх носом.
«ЕВЕРҐРІН ЛОДЖ», ЗАХІДНА ВІРДЖИНІЯ
Не знаю.
Гадаєш, він дійшов сюди, зважаючи на хворобу?
Сто сімдесят вісім кілометрів?
Ґонкер — не будь-який пес.
-Джон. -Так.
-Філдінґ. -Вітаю.
Дякуємо за дзвінок.
Так, дякуємо. То ви бачили його тут?
Так, він рився в смітнику.
Зазвичай він ходить біля дерев, а виходить коли виносять їжу.
Ґонкере!
Коли ви востаннє його бачили?
Три години тому. Я відразу подзвонив.
Він злякався. Кришка смітника впала, і він побіг у ліс.
Надіюся, він не назовсім утік.
Ґонкере!
Якби він був тут, він би почув.
Ми його знайдемо.
Чому ти досі це повторюєш?
Бо я в це вірю.
Ґонкер.
Ґонкере!
Пані,
ваш пес повернувся.
Прощавай, Оджі.
Привіт, Ґонкере!
Філдінґу!
Дихання нестабільне, пульс слабкий.
-Із чим маємо справу? Героїн? Оксикодон? -Ні, не наркотики. Він не їв.
Добре, ми ним займемося.
Повісьте фізрозчин. Робіть повний аналіз крові й ЕКГ.
-Зрозуміло. -Добре.
Це був один із найгірших випадків.
Ми мусили видалити більшу частину товстої кишки.
Він міг померти.
-Від виразкового коліту? -Так, якщо його довго не лікувати.
Та знайте, що він у нормі.
З того, що я бачив, він тижнями відчував гострий біль і розлад.
Чому його так довго не лікували?
Звучить божевільно. Він…
Він шукав загубленого пса.
Що ж.
Це з дня народження Гензель і Гретель, тож я розумію.
-Коли його можна побачити? -За кілька годин.
У них із псом буде багато днів народження.
Дуже вам дякую.
Якщо Гензель і Гретель загубляться,
звертайтеся.
Домовилися. Дякую.
Дякую.
Боже мій!
Ось він жує улюблену подушку.
А це його улюблена палиця.
Він постійно обирає її.
Ветеринар шокований тим, наскільки він сильний.
У нього лише кілька ран на лапах, окрім цього все гаразд.
Він сумний.
Бо йому цікаво, куди подівся його друг.
У нас тут сімейство детективів по тваринам.
-Вітаю, доку. -Вітаю. Як у тебе справи?
Я хочу додому.
Ґонкер без мене сумує.
Він і далі сумуватиме, якщо не відпочинеш.
Медсестра сказала, що ти всю ніч крутився.
Тіло одужує, коли спить.
Так, він погано спить без свого пса.
Зроби все можливе.
Твоєму тілу це потрібно. Дуже потрібно. Гаразд?
-Так, гаразд. -Чудово.
Розслабся.
У Юрія це набагато краще виходило.
Засунь голову в куртку.
У куртку.
-У нас будуть проблеми. -Знаю.
-Заходь. -Ходімо.
Привіт, що ви тут робите?
Принесли тобі снодійне.
Ґонкер?
-Боже мій. -Молодець.
Привіт, хлопче.
Привіт, друже.
Привіт.
Ти такий втомлений. Так.
Хочеш поспати?
Ти молодець.
МАРШАЛЛИ БІЛЬШЕ НІКОЛИ НЕ РОЗЛУЧАЛИСЯ З ҐОНКЕРОМ.
ФІЛДІНҐ ЗАРАЗ ЖИВЕ В ЧИЛІ…
ДЕ ОРГАНІЗУЄ ТУРИ НА КАЯКАХ.
Переклад субтитрів: Вячеслав Пунько