Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ДА ВИДИШ ПАК ПАРИЖ
По дяволите!
Подгответе го за операция. Ще дойда към 7,30 ч.
И започнете. Как си? Не, тук съм.
Как се казва пациентът?
Обяснете му какво става.
Ето, писано.
Ето тук.
- Здравей. - Започнаха.
- Здравей. - Как си?
- Да направим проба. - Добре.
Добър ден, Димитри. Чувате ли ме?
Кажете нещо, да проверим звука.
- Чувам ви чудесно. - Благодаря.
10 секунди. Патрисия ще го представи
- и веднага задаваме първия въпрос. - Добре.
Както обикновено, ще превеждам само въпросите.
Три, две, едно. Начало.
На живо от Москва наш гост е Димитри Василев -
руският режисьор,
който открива сезона на Парижката опера
със "Снежанка" на Римски-Корсаков.
- Здравейте, Димитри Василев. - Здравейте.
Вие сте известен с дръзките си постановки,
познавате гнева на руската власт.
Възнамерявате ли да смекчите тона,
за да не шокирате парижката публика, която определят като консервативна?
Ни най-малко.
Франция е страната на Революцията.
Мисля, че всичко ще бъде наред.
Мечтаех да направя спектакъл в Париж -
това е град, който има специално място в сърцето ми.
- Добър вечер. Маса за двама? - Да.
Другата седмица ще има конгрес по аеронавтика.
- Ще трябва да уча термини. - Например?
Например...
- Какво значи това? - "Наноструктурни материали".
Извинявай.
Ало?
Момент, сега идвам. Да?
Да.
Добре...
Уплашихте ме.
Наред ли е всичко?
- Трябва да се върна в болницата. - Сега ли?
Да. Имаме нова колежка, която нищо не разбира.
- Съжалявам. - Дежурен ли си?
Не, но това е моето отделение, нямам избор.
- Ти какво ще правиш? - Не знам...
Ще се прибереш ли?
Да.
- Ще се видим по-късно. - Ще ти звънна веднага щом приключа.
Успех.
- Ще се видим по-късно. - Да.
- За едно питие, докато дъждът спре. - Тази маса е резервирана.
- Заповядайте в другия салон. - Там, отзад ли?
- Точно така. - Благодаря.
Другият салон там ли е?
Да, в дъното вдясно.
Благодаря.
- Добър вечер. - Там свободно ли е?
Да, заповядайте.
Този цвят не е ли по-подходящ?
- Ако ти харесва повече... - Не.
Може и...
- Готова ли си? - Да, да вървим.
Не му се обадих, защото последния път не дойде.
- Дори не се появи. - Не знам. Не мисля, че...
Чакай, забравих си телефона.
- Заповядайте. - Благодаря.
Какво стана след това?
Нищо не помня.
Ще можем да ви оперираме, след като белегът се стабилизира.
Може да се облечете.
Раната се е затворила добре.
Искам да направя следващата стъпка.
Пластичната операция ще е възможна след 6-7 месеца.
Сега може да се инфектира.
След 7 месеца?
Ще можете ли да заличите белега?
Ще направим каквото можем, но не сме магьосници.
Още ли сте в болничен?
Скоро се връщам на работа.
Бях в провинцията, при майка си. Приятно ми е, че се върнах.
Дами и господа,
поради ремонт се налага да се отклоним от маршрута.
Бихте ли отворили пак вратите?
Ако търсите тоалетната, тя е натам.
Не търся тоалетната.
Разбирам.
Обърнете се към асоциацията, която организира посещения.
Идват всеки понеделник сутрин.
Правят го за...
За хора като вас.
За хора като мен?
За жертвите. За тези, които имат нужда да се върнат на място.
Доколкото знам, разговарят.
През това време е затворено.
Съжалявам, но сега работим и не може.
Искате ли едно кафе?
Да, благодаря.
Заведението черпи.
- Дълго ли остана у майка си? - Да, останах три месеца.
Изпратих ти доста съобщения, но не ми отговори.
Реших, че може да не ти се разказва.
Няма да те разпитвам за подробности...
Не знам за какво да говоря с теб.
Би ли занесла тортата?
Разбира се.
- Добре ли си? - Да.
Ще взема чаши за шампанското.
Ще се видим след малко.
Честит рожден ден!
Честит рожден ден, Венсан!
Как си, писано?
- Тук ли си? - Ти ли си?
Почивам си.
В тъмното?
- До бутилките. - Не стой тук.
Хайде, ела.
- Приятна вечер. - Приятна вечер.
Чао. Радвам се, че те видях.
Изглеждаш във форма. Венсан те подкрепя, нали?
- Чао, момичета. - Чао.
До скоро.
- Грижи се за себе си. - Чао.
Преди хората споделяха с мен, разказваха ми за себе си.
Това ми харесваше.
Сега е обратното.
Все едно съм се превърнала в някаква атракция.
- Дори ти ми говориш по друг начин. - Няма такова нещо.
Напротив. Все едно трябва да бъда щадена.
Така ли? Правя го несъзнателно.
Не можеш да им попречиш да мислят за теб
и за това, което ти се случи.
Така е.
Когато ти тръгна, валеше ли?
Не... Не помня.
Аз помня - не валеше.
После заваля.
Това го помня много добре.
Ти се върна в болницата, нали?
Възможно е.
Точно така. Много добре си спомням.
Бях в болницата от час, когато обявиха тревога.
Всички болници изоставиха второстепенните дейности
и се подготвиха да приемат ранени.
Започнаха да докарват ранените.
Помня как в коридорите замириса на барут.
Звънях ти, но ти не отговаряше.
Бях сигурен, че си вече у дома.
Поискаха да разпределя случаите по спешност,
да отделя простреляните от тези с изгаряния.
Казаха, че е имало нападения на две други места,
че са били координирани.
Всички болници бяха мобилизирани.
Рано сутринта получих обаждане
от болницата, където те бяха закарали.
Беше ранена. Било им е трудно да определят самоличността ти,
защото не си говорела и си била без документи.
Дойдох да те видя.
На връщане таксито мина пред ресторанта.
Имаше цветя и детски рисунки.
Беше като коридор, през който хората преминаваха мълчаливо
в нещо като процесия.
Аз съм Сара, грижа се за асоциацията.
Аз пострадах в атентата.
- Разбрах. Как се казваш? - Миа.
Седни, Миа. Сега идвам.
Радвам се, че дойде.
Важно е да спиш, да възстановиш силите си.
Така и паметта ти ще работи по-добре.
Връщането на спомените ти показва, че си започнал да се възстановяваш.
Права си.
Бихте ли седнали другаде?
Моля ви.
Тук са седели родителите ми.
Съжалявам, не знаех.
Ще се преместя тук.
- Извинете. - Вие къде бяхте седнали?
Бях в другия салон.
Въпросната вечер не бях с тях.
Иска ми се да знам какви са били последните им думи.
За какво са си говорели.
Дали са били щастливи,
или са се карали.
Разбирате ли?
Може би сте ги видели?
Чакайте, ще ви покажа нещо.
Извинете, трябва да тръгвам.
- Тръгваш ли? - Да. Не знам защо дойдох.
Бях с човек, който страда от клаустрофобия.
Не може да влезе, но иска да говори с теб.
Благодаря.
Помните ли ме?
Не.
Бях на отсрещната маса. Празнувахме рожден ден.
Нищо не помня.
Бяхте поръчали чаша вино.
Помислих, че чакате някого.
След това изведнъж изчезнахте.
Между нас застанаха група китайки.
Като се появихте отново, по ръцете ви имаше мастило.
Докато търсехте кърпичка в джобовете си,
все повече се цапахте с мастилото.
Накрая имахте и по лицето. Разсмяхте ме.
Подигравали сте ми се.
Нищо подобно, но вие точно това си помислихте.
Решихте, че ви се подигравам,
и ме погледнахте много ядосано.
Да...
Писала съм. Държала съм писалка. Пишех ли?
Не знам. Предполагам.
- После какво стана? - После станахте.
Прекосихте ресторанта.
Може би сте отишли до тоалетната.
Нищо ли не помните?
Не.
Имам бели петна, не помня добре какво е станало.
Помня образи от преди нападението, звуци...
Но не помня нищо от момента, в който видях първите убити.
Имате късмет.
- Вашата кола ли пречи? - Да.
- Как се казвате? - Миа.
- А вие? - Аз съм Тома.
- Разрешено ли е да карате? - Не.
Добре де, спокойно! Идвам!
- Мръдни си колата. - Ще я мръдна! Виж ми крака!
Тя ме дръпна, мисля, че я последвах...
Повече нищо не помня.
Миа? Ти се върна?
- Бях отвън, говорих с Тома. - Чудесно.
Той ми припомни нещо, което бях забравила.
- Бях седнала там. - Това е много хубаво.
Така ще можеш да подредиш пъзела.
Вие какво правите тук?
Моля?
Бях тук, като вас. Седях ето там.
Не бяхте тук.
Бяхте в тоалетната, познах ви.
Втурнахте се натам след първия изстрел.
- Аз?! - Да, вие.
Заключихте вратата пред хората, които също искаха да се скрият там.
Не им отворихте.
Как смеете да идвате тук?
Не съм направила такова нещо. Не съм.
Грижехте се само за собствената си сигурност.
Как смеете да идвате тук днес?
Би трябвало да ви е срам.
Това, което направихте, беше ужасно.
Какво правиш?
- Искам да изляза. - Къде отиваш?
Ще те чакам вкъщи.
- Сигурна ли си? - Да.
Извинете.
Добър ден, обажда се Миа.
Разговаряхме по-рано днес пред ресторанта.
Може би ще успеете да ми помогнете.
Бихте ли ми се обадили?
Благодаря.
Ало? Благодаря, че звъннахте.
Може би ще можете да ми помогнете за...
Съжалявам.
Сигурен ли сте, че нямате нищо против?
Да?
- Добър вечер. - Добър вечер. Влезте.
Сара ми даде номера ви, но не каза, че сте в болница.
Трябваше да ме оперират днес, но остана за утре сутринта,
така че няма проблем.
Вече ме оперираха три пъти.
Възстановяват пищялната ми кост парче по парче.
Но всичко е наред, честна дума.
Има парчета от куршум и в другия крак.
Но не ми се занимава с това сега.
Искам да удължа удоволствието.
Цяла нощ ли ще говорим за моя крак?
Какво мога да направя за вас?
Вие си спомняте всичко, нали?
Да.
Защо искате да си спомните?
Възможно е да съм направила нещо.
- Какво? - Ами...
Сара каза, че помните подробности.
Реших, че може би помните какво съм направила след това.
Върнах ли се в салона?
Не.
Седнете.
Не помня да сте се върнали.
Но може някой друг да ви е видял.
Погледнахте ли сайта?
Писахте ли във форума?
Не. Всъщност не знаех, че съществуват.
Откривам цял един нов свят.
Наистина искам да си спомня.
Няма да се справите сама.
Трябва ви поне още един човек.
Съветвам ви да отидете на сайта.
Знаете ли за "Мемория" - фейсбук страницата?
- Не. - Разгледайте я.
Ще ви хареса, вие сте журналист.
Потърсих ви в гугъл.
Миа Лоро. Още ли работите в радиото?
Понякога работя в радиото, иначе съм преводач от руски.
Преводач от руски?
- Сигурно е трудно. - Майка ми говореше на руски вкъщи.
Така че не ми е особено трудно.
- Подайте ми цигарите от масата. - Разбира се.
- Тук ли ще пушите? - Не.
В дъното на коридора има изход.
Може да ми подадете и якето.
Не ми отговори.
Чакаше ли някого в ресторанта?
Не.
Помниш ли защо беше там?
Чиста случайност.
Аз не отидох случайно.
Някой беше направил резервация.
Имах рожден ден и тъкмо бяха обявили премиите за седмицата.
Работя в областта на финансите.
Мразя да празнувам рождения си ден.
Искаха да ме изненадат и се наложи да се преструвам.
Не исках да ги обиждам.
- Имаше и жени, нали? - Да, две колежки.
Вече ги няма.
Близките им дойдоха. Не знаех какво да им кажа.
Срамувах се, че съм жив.
Имаш ли съпруг?
Да, но не сме женени.
Значи си свободна?
Не е точно така.
- Имаш ли деца? - Не.
Мислех за това по време на нападението -
за факта, че така и не разбрах какво е да имаш дете.
Тук ли сте? Търсихме ви навсякъде!
Вечер няма свиждания.
Съжалявам.
Идвам.
Хайде.
Дърпайте, дърпайте... Благодаря.
- Утре ще дойдеш, нали? - Да.
Успех.
Довиждане.
Утре ми донеси мандарини.
Или портокали.
Или шоколадови бонбони...
Сара ми даде да прочета полицейския доклад.
Нападението е започнало в 20,49 ч., полицията ни е освободила в 22,37 ч.
Крили сме се 1 час и 48 минути.
Помня, че се замислих какво ще открият от мен след смъртта ми.
В какво състояние бях оставила нещата си.
Сетих се за един отворен йогурт, който бях оставила в хладилника.
Аз съм, Венсан.
Няма да се прибера.
Соня се мести и ми услужи с жилището си за няколко дни.
На площад "Репюблик" е. По-добре да остана за малко сама.
Целувам те.
Помня този шум.
Какво съм правила?
Ти къде беше?
В първия салон - на бара, с една приятелка.
Тя умря, простреляха я.
И на мен ми беше много трудно да си спомня какво е станало.
Не беше лесно. Когато създадохме асоциацията,
не очаквах, че толкова хора ще имат нужда да се върнат на място.
Всъщност ние сме едно семейство.
Искаш ли да дойдеш с нас утре на площад "Репюблик"?
Ще се поклоним, преди да махнат цветята и свещите.
Да.
Дойдох в Париж да следвам архитектура.
Влюбих се и останах тук.
Спомни ли си нещо?
Не. Съжалявам, само ти губя времето.
Нищо подобно. За това сме тук.
- Чувала ли си за перлата в травмата? - Не.
Идеята е, че насред нещастието може да се случи нещо хубаво.
Сигурна съм, че ще откриеш своята перла.
- Може ли да опитаме още веднъж? - Разбира се.
Представи си помещението без тези неща - било е тъмен склад.
Има хора, които са успели да се скрият горе.
Не беше тук.
И светлината е различна.
Не беше тук.
Помня, че по дланта ми имаше капки вода.
Тогава си била в другото помещение. Ела.
Чакай, ще го осветя.
Тук ли беше?
Да.
Имаше още някого. Държеше ми ръката.
Не помня лицето му, но беше с татуировка.
С татуировка на предмишницата и престилка, цялата в кръв.
В тази част е имало хора от кухненския персонал.
Щом е бил с престилка, може да е бил готвач.
Много от тях са мъртви.
Бих искала да ти помогна, но...
Има хора от персонала, които не фигурират в списъците.
Така чух.
Здравейте, помните ли ме?
- Може ли един въпрос? - Да.
- Има ли тук хора от преди атентата? - Не.
Сигурен ли сте?
Да, целият персонал е нов.
- Дори готвачите? - Всички готвачи си тръгнаха.
Вижте, не бях тук. Не знам какво е станало.
Бихте ли се погрижили за другия салон?
Не съм приключила тук.
Ще довършите после. Благодаря.
Добре.
- Здравейте, преди малко се видяхме... - Да?
Познавате ли Тома? С патерици е, беше тук онзиден.
- Слабо. - Каза, че сте работели тук преди.
Искам да ви разпитам за хората, с които работехте.
Имам нужда от помощта ви. Търся някого.
Добре, но набързо. Живея далече.
Търся един човек, с когото бях по време на атентата.
Беше готвач.
Беше с престилка и имаше малка татуировка ето тук.
Не го видях в списъка с жертвите.
Много от готвачите бяха без документи.
Мисля, че затова не са в списъците.
После просто си тръгнаха.
Значи не са мъртви?
Затова подмениха персонала. Останах само аз,
защото съм французойка и новият управител ме остави.
И полицията намираше за странно,
че персоналът просто е изчезнал.
Нищо не им казахме.
Можеш ли да ми намериш имената им?
Обещай да не споменаваш за мен, може да имам неприятности.
- Не мога да загубя работата си. - Обещавам.
- Как се казваш? - Нур.
Аз съм Миа.
И аз търсих човека, с когото бях.
Криехме се над окачения таван, във вентилационната шахта.
Бях сигурна, че ще умра, и се целунахме.
Беше австралиец, който беше за първи път в Париж.
После видяхте ли се пак?
Не, като ни евакуираха, ни разделиха.
Знам, че беше леко ранен.
Търсих го като луда във фейсбук,
но не го намерих.
Бяхме вдясно от входа.
Бяхме четирима, но двама умряха. Останахме само аз и австралиецът.
Видях убиеца.
Имаше ангелско лице.
Беше... усмихнат.
Изглеждаше много мил.
Все едно беше излязъл за цигари.
След това, което се случи, се прибрах.
За щастие, квартирата ми е далеч от там.
Не съм казвал на никого какво се случи между нас.
Дори не знам как се казваш.
Не съм казвал на приятелката си, а обикновено й казвам всичко.
Онзи ден беше най-ужасният ден в живота ми,
но никога не съм усещал подобна близост с някого.
Ти ме държеше, сякаш бях последното, което ти остава.
Знам, че се опитваш да се свържеш с мен.
Не съм ти отговорил и честно казано, няма да го направя.
Това ще ме накара по-често да мисля за теб.
Не искам да мисля за теб всеки ден.
Но го правя.
Извинете, може ли за момент?
Моля ви, погледнете ме.
Не бях в тоалетната.
Сега си спомням много добре.
Наистина бях в тоалетната, но преди нападението.
Откъде знаете?
Спомних си.
Държех ръката на един готвач.
Бъркате ме с някого.
Няма проблем. Просто ме бъркате с някого.
Както кажете.
- Добър вечер. - Добър вечер.
Извинявай за безпокойството. Знам, че е късно...
Одеве те видях и...
Влез.
- Нямам нищо. Искаш ли чаша вода? - Да.
Ето.
Намери ли мъжа, когото търсиш?
Не.
Искам да знам дали е жив.
А и онази жена, която ме обвинява, че съм се заключила...
Не вярвам. Имам чувството, че става дума за нещо друго.
И тя нищо не знае.
Ако усещаш, че е жив...
В Съдебна полиция пазят вещите на жертвите, открити на място.
- Така ли? - Да. Не видя ли във фейсбук?
- Не. - Иди да ги видиш.
Може да откриеш нещо.
Аз ходих с леля си.
Пазят всичко в найлонови чували.
Мирише странно.
Нямаше кой знае какво - само една картичка, която щели да ми пратят.
Нося я.
"Водните лилии".
Предложиха ми да дойда с тях в Париж.
Цял ден се карахме.
Сега не мога да се разделя с някого, ако не сме се сдобрили.
Човек не знае какво може да се случи.
Щом разбрах за атентата, изпратих съобщение на татко.
Той ми писа, че са се скрили
и че чакат полицията да ги измъкне от там.
Писа, че не може да ми се обади,
защото може да го чуят.
И започнахме да чакаме.
Не знаехме какво става, бяхме напълно безсилни.
Изключихме телевизора
и просто се хванахме за ръце.
Не мисли за това сега.
Легни да поспиш.
Понякога имам чувството, че ги виждам на улицата.
Искам да отида в музея, където са били,
да видя последното, което са видели.
Да намеря картината.
Ще бъде нещо като сбогуване.
Тук не е ли топло?
Имаш ли нещо за ядене?
Съжалявам, няма нищо.
Ще сляза да ти купя нещо от магазина.
Ще се измъкнем от тук.
Поеми въздух.
Пак.
Точно така.
Фелисия?
- Това ваше ли е? - Да.
Това намерихме в чувала, може да проверите.
- Няма нужда. - Подпишете се тук.
Благодаря.
Седнете тук. Ето тук.
- С мен имаше един човек. - Спокойно, ще се погрижим за него.
Нося ти подарък.
Много мило.
Виждам, че ти харесва...
Хубав е.
- Искаш да ме образоваш, благодаря. - Глупости.
Звънях ти, но не вдигна.
Телефонът не беше у мен.
- Не ти се идваше? - Направих това, което ми каза.
Върнах се в ресторанта
и си припомних нещо.
Какво?
Държех нечия ръка.
Сега ми се иска да знам дали е жив.
Едва ли връщането на спомените ще ти помогне с нещо.
Повярвай ми, идеята не е добра.
Дадоха ли ти нещо за болката?
- Нищо не искам. - Ще отворя прозореца.
Стой спокойно, всичко е наред.
Ето, почети ми малко.
Сигурен съм, че четеш много хубаво.
- Никой никога не ми е чел. - На мен - рядко.
Ако ти е неловко, може да си затворя очите.
- Добре. - Наистина ли искаш да ги затворя?
- Да. - Добре.
Добър ден.
- Добър ден. - Аз съм Естел, съпругата на Тома.
Ние се срещнахме... Ще ви оставя.
- Чакай. - Стойте си.
Трябва да подпише документите за застраховката.
- Довиждане. - Довиждане.
- Как си? - Подпиши това.
Чакайте!
Съжалявам, не знаех... Не исках...
Това, което сте преживели, не е нещо, което мога да споделя с него.
Тома още не го знае, но аз знам -
няма да успеем да го преодолеем.
- Разбирам. - Заповядайте.
Той не чете.
Чета обявите, публикувани във форума "Мемория"
от хора като Фелисия, които искат да знаят как са загинали близките им
или търсят хора, които са срещнали онази вечер.
Търся мъжа, който ми помогна.
Беше ранен в глезените, бяхме в първи салон, до бара.
Искам да знам дали е оцелял.
Мисля за него всеки ден.
Търся жената, която беше срещу мен
и бе ранена два пъти в гърдите.
Беше с шарена лилава или розова фланелка.
Не смеех да питам от страх да не събудя твърде много спомени.
Ако знаете какво е станало с нея, пишете ми в лично съобщение.
Евакуираха ме накрая.
За жалост, бяха останали само мъртвите.
Опитах се да не гледам, но тези, които видях, изглеждаха заспали.
Дано това донесе облекчение поне на някои от вас.
Бяхме се скрили на място, където от тавана течеше вода.
Попитахте ме за името ми, но аз не попитах за вашето.
Имахте татуировка, бяхте с работна престилка.
Стиснахте ръката ми, вкопчихме се един в друг.
Когато полицията дойде, пуснах ръката ви.
Когато ви видях за последно, бяхте ранен.
Надявам се, че сте се оправили.
Надявам се, че сте жив.
Това е всичко, което искам да знам.
- Какво правиш тук? - Звънях ти, но не отговаряш.
Тревожа се за теб.
Ела, влез.
Не разбирам какво правиш.
Друг мъж ли има?
Да не е заради онази асоциация?
Не ти се говори с мен, така ли?
Венсан, какво правиш?
Това продължи достатъчно дълго, прибираш се у дома.
- Стига толкова! - Ако обичаш, остави това.
Защо отказваш да говориш с мен?
- Не искаш ли да ти помогна? - Ти не можеш да ми помогнеш.
Не мога, така ли?
Не мога да се върна към предишния си живот.
И защо?
Защо?
Искаш да стоя отстрани и да гледам как полудяваш?
Съжалявам, че и аз не съм бил там по време на атентата.
Нур намери имената на двама бивши готвачи в "Златната звезда".
Те не фигурираха в никакви списъци.
Сети се, че управителят ходел да търси персонал
в близост до магазин за телефонни карти -
място, където наемаха почасово хора без документи.
Никой не знаеше имената, които ми бе дала.
Но чух за посредник, който имал ресторант.
Добър ден.
Благодаря. Търся Хаким.
- Искали сте да говорите с мен? - Да.
- Да ви предложа нещо? - Не, благодаря.
Казаха ми, че може да имате информация за един готвач,
- който работеше в "Златната звезда". - Не се сещам.
Не разбирам. Кой ви е говорил за мен?
Просто търся един човек, който е работел там преди атентата.
Който е бил пратен там.
Не.
Може би знаете името му или адреса му?
Не знаете ли как се казва?
Не знаете ли имената на хората, които сте уредили там?
Не уреждам никого, не предоставям самоличности.
Работя тук. Имам двама готвачи и един помощник.
Знам адресите им, но нищо повече.
Искам да ви помогна, но не знам за какво говорите.
Интересува ме кой ви е наговорил тези глупости за мен.
Не искам да ви навредя.
За мен е важно да намеря този човек. Помогна ми.
Това е всичко.
Кой ви прати тук?
Оставете. Благодаря.
Довиждане.
Да?
Познавам човека, когото търсите.
- Сенегалец, с татуировка... - Имаше малка татуировка.
Виждах го често, но изчезна. Вие познавате ли го?
Не знам името му, но...
Казва се Дрис Ембо - така пише в документите, които му дадохме,
но мисля, че не ги използва.
Живее зад "Порт дьо ла Шапел", във "Франс Оризон".
Не давам самоличности под наем. Помагаме си, ясно?
Добре.
Има ли някого?
Добър ден. Извинявайте, вратата беше отворена.
Търся Дрис Ембо.
Иди да си играеш на леглото.
От вашето семейство ли е?
Не.
Бяхме заедно по време на атентата. Казвал ли ви е?
Исках само да знам дали е добре.
Дори не знам дали Дрис е истинското му име.
Казва се Асан, не Дрис.
Асан...
Жив ли е?
Не знам. Замина за Италия, но не знам къде е сега.
Извинете, може ли... Само за малко.
Имам вода.
Заповядайте.
Остави някои вещи. Искате ли да ги видите?
Може ли да ми кажете, ако се върне?
Да. Не е от нашето семейство, но дойдохме заедно.
Ще ви оставя номера си.
Ще ми дадете ли негова снимка?
Разбира се.
Работя в "Златната звезда" от шест месеца.
Ако сенегалците, малийците и шри ланкийците решат да стачкуват,
в Париж няма да има къде да хапне човек.
Шефовете на заведенията ни наричат "копирни машини",
защото можем да копираме една чиния до съвършенство.
Винаги съм имал късмет.
Минавам между капките.
Шефът ме бе пратил в мазето.
Чух изстрелите в последния момент.
Тя не бе забелязала, че е ранена.
Обещах й, че няма да умрем.
Не и там.
Бях преодолял твърде много опасности, за да умра в онзи склад.
Трябва да намеря в картината този детайл.
Преди никога не си задавах въпроса дали съм щастлива.
Сега - да.
Бяхме много щастливи.
- Да, но... - Не разбирам.
Защо ме свързваш с атентата?
Какво общо има той с мен?
Сега знам, че трябва...
... да използвам всичко това
за нещо ново.
Трябваше да си направим дете.
Тогава нямаше да говориш така.
Напротив.
Нямаше да е по-различно.
Заедно взехме това решение. Честно казано, не съжалявам.
Вече можеш да ми кажеш - онази вечер в болницата ли беше?
Разбира се.
Но нямаше спешен случай, нали?
Отиде при някого.
Нямаше спешен случай.
Добър вечер.
Как си?
Нали не ви притеснявам?
Не. Поканихме адвокатите,
за да обсъдим процедурата.
Намери ли го?
Не.
Следите ми се изчерпаха.
Съжалявам. Знам, че е трудно.
- Беше късно. - Явно.
Исках да ви кажа нещо.
Оставям ви.
Да се отдалечим малко, ако нямате нищо против.
Добре.
Знам, че в тоалетната не бяхте вие.
Защо решихте така?
Объркала съм се.
Припознала съм се.
Знам, че не бяхте там.
Съпругът ми загина там и...
Смесих нещата.
- Беше ли се заключил някой? - Да.
Знаете ли кой беше?
Аз бях.
Извинете ме.
- Чао. - Чао.
- До скоро. - До скоро.
- Съжалявам за последния път. - Не... Аз се извинявам.
Искаше ми се да ти се обадя...
На мен също, но не смеех.
- Намери ли го? - Не.
Хайде да отидем.
Ние сме призраци. Никой няма да ни види.
Ще погледнеш ли?
Как е?
- Хубаво е, весело е. - Извинете.
Много хора ли има?
Да. Просторно е.
Така ли? Добре, да вървим.
Но ще проверя аварийните изходи.
Със сигурност има, в случай че булката размисли.
Трябва ми план за бягство, ако стане нещо.
- Булката... - Хайде, ела.
Има атмосфера.
Това е за нас.
Аз отивам.
- Идваш ли? - Не.
Хайде, ела.
Ела.
- Добре ли си? - Малко ми е топло.
Трябва да си поема въздух.
Виж...
Мисля...
... че трябва да направим това, което не направихме онази вечер.
Какво?
Щях да изчакам...
Щях да изчакам да се върнеш от тоалетната,
за да говоря с теб.
Щях да стана,
да ти донеса питие.
Ти щеше да ме погледнеш,
аз щях да те разсмея.
- Щеше ли да се получи? - Да.
- Аз съм много забавен. - Мисля, че щеше да се получи.
Трябва да вдигнем проклятието.
Така мисля.
Това е белег.
И аз имам.
Излизам.
Къде отиваш?
Има още едно нещо, което трябва да свърша.
Добре.
- Ще се видим после. - Да.
Есе!
Есе! Здравей!
- Здравей. - Как си?
Вървете да закусвате, деца.
- Как си? - Добре.
Опитах се да ти се обадя, но не успях.
Смених си номера.
Виж...
Написах писмо на Асан.
Знаеш ли адреса му в Италия?
Чух, че не бил в Италия.
Мисля, че се е върнал.
Върнал ли се е?
Работел някъде близо до Айфеловата кула.
- Познавате ли този човек? - Не.
Търся този човек. Познат ли ви е?
- Не го познавам. - Така ли?
Искам този, ако обичате.
Благодаря.
Добър ден. Може ли едно кафе?
- Заповядайте. - Благодаря.
- Колко ви дължа? - 10 евро.
- Не е скъпо. - Цената е добра.
- Скъпо е. Я да видя. - Това ли?
Пет евро.
Искате ли снежна топка? 10 евро!
- Това колко е? - Пет евро. Цената е добра.
Голямата ли искате? 10 евро.
Искам една от 5 евро.
- Заповядайте. - Благодаря.
- Откъде сте? - От Уисконсин.
- Уисконсин? - Благодаря.
Дълго вървяхме без посока.
Помагало му това да знае, че съм жива.
Аз се чувствах по същия начин.
Бяхме живи.
Аз бях жива.
Благодаря ти, че държеше ръката ми.
На Жереми
Превод ИЛИЯНА ЙОРДАНОВА
Филмът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО