Endelig fant jeg deg!
Marie?
Det er ingen gjemmesteder igjen.
Jeg vet du er der oppe.
Du kan ikke rømme.
Jeg er svak og treg, men behovet mitt er stort.
Jeg kommer og tar deg, Marie.
ALT LYSET VI IKKE SER
Jeg antar du har barrikadert deg der oppe.
Smart jente.
Men nå må det ta slutt.
Jeg har våpen, Marie.
Og en håndgranat.
Det blir ikke behov for mer...
...styrkeoppvisning eller
bruk av sprengstoff,
hvis du svarer på det enkle spørsmålet mitt.
Amerikanerne er ved bymuren.
Vi har ikke tid til å leke.
Du trenger bare å fortelle meg hvor jeg finner Flammehavet!
Etienne, jeg er redd.
Du må komme hjem.
Vær så snill og kom hjem.
Professor...
Gikk det bra?
Nei...
Nei, det gikk ikke bra med professoren.
Det er et godt sted for dette.
For hva da?
Den siste timen med professoren.
Det er når sjelen forlater jorda...
...at du vet det.
Du ser hele livet foran deg i øyeblikk.
FIRE MÅNEDER TIDLIGERE
Dette er London som kaller på Frankrikes folk.
Med en veldig personlig beskjed.
De lange hulkene til høstens fioliner.
Jeg gjentar...
De lange hulkene til høstens fioliner.
Takk.
Før du spiser, Madame Manec, må du ta tabletten din.
Jeg har allerede tatt den, kjære. Du hørte meg.
Nei, jeg hørte deg løfte boksen og riste på tablettene,
men du tok ingen.
Jeg vet jeg er irriterende.
Nei, du er utrolig.
Men jeg sverger på at disse tablettene ble laget for hester.
Hvis du ikke tar dem, sier legen at hjertet ditt svikter,
og hvem skal lage denne herlige suppen til meg da?
Sånn. Nå kan du spise.
Tror du at vi i himmelen
ser Gud ansikt til ansikt?
Kanskje
Hva om du er blind?
Jeg vil tro
at hvis Gud vil at vi skal se noe,
ser vi det.
Etienne? Hva skjedde?
BBC fra London leste nettopp Høstsangen.
De første tre linjene av Høstsangen.
Hva er Høstsangen?
Det avtalte signalet.
For at amerikanerne kommer.
Britene kommer.
Det betyr at vi nå har mye å gjøre.
Det er greit, Etienne. Jeg gjør det som trengs.
Vi må vokte havna, konteinerdokkene,
- veiene. - Jeg gjør det.
Nei, Sophie. Legen sa du må hvile. Anstrengelsen kan...
Kan være farlig.
Nå som de har lest diktet, hvordan gjør du det som trengs?
Jeg ignorerer bare legen.
Nei, er det arbeid, gjør jeg det.
Marie, du kan ikke...
Hvordan kan du se på skip komme og gå?
Marie kan samle meldinger.
Og du?
Hva skal du gjøre?
Etienne.
Vil du ikke leve før du dør?
- Marie... - Ja.
Når du har spist opp suppen, må du gå til modellen
og gjøre deg kjent med alle gatene
som går til kirken og bakeriet.
Du vil få det veldig travelt framover.
Spør meg igjen.
Hva?
Jeg sa en gang til deg at om det var du som spurte...
...kunne jeg kanskje bli med en dag.
Så vær snill og spør meg igjen.
Onkel Etienne,
vil du bli med meg ut i verden?
Ja.
Ja, det vil jeg.
Madame Manec!
Madame Manec, vi går ut.
Hva mener du med "vi"?
Hun mener "vi".
Vi går ut en tur.
Hva er så rart med det?
Ja vel.
Hatten din, Etienne.
Du gikk aldri hjemmefra uten den.
Fremdeles her.
Hvordan ser han ut?
Som lillebroren min.
Pappa sa du var en tiger en gang.
En tiger.
Ja, en tiger var jeg en gang.
Og blir det igjen.
Du blir det igjen.
Takk.
Herregud.
Ja. Det er Etienne.
Det som er igjen av ham.
Fra nå av skal jeg hente brødet.
Nå vet jeg at vi vinner.
Det er det brente som ikke skal spises.
Velkommen tilbake.
Sophie? Vi er tilbake.
Det er det brente.
Går det bra?
Dette er ikke tiden for bra eller ikke.
Seksten grupper.
Hei.
Er du sulten?
Ja takk.
- Ta stokken, det er fortere. - Hvor skal dere?
- Vi har mye å gjøre. - Mye å gjøre!
En ny ankomst fra Rotterdam under nederlandsk flagg.
Handelsfartøyet Batista May.
Frakter betong. Antakelig forsterkningene.
Hva er registreringsnummeret?
R-D-1-1-2-3.
Støvler. Metalltupper.
Fått fisk?
Ikke ennå.
Hva er dette?
Det er leksen min.
Jeg er blind, så det står i blindeskrift.
Og hva står på dette papiret?
Les det for meg.
"Kaptein Nemo snakket med fengslende eleganse.
Ilden i øynene hans og lidenskapen i gestene forvandlet ham.
Han elsket skipet som en far elsket sitt barn."
Det er fra en bok. En verdensomseiling under havet.
Vi leser den på skolen nå, og den er skrevet av en franskmann.
Lykke til med fiskingen.
Takk.
Marie, av og til blir jeg skremt av hvor god du er til dette.
Gjør jeg det, får jeg søsteren min på nakken.
Røyk?
Pokker.
Sophie? Hvor er du?
Sophie!
Nei. Sophie.
Å nei.
- Etienne? - Her borte!
Hva skjedde?
Det var hjertet hennes.
Hun ventet til hun visste at jeg kunne ta plassen hennes.
Hun ga meg aldri opp, selv etter jeg ga meg selv opp.
Vi skal fullføre det du startet.
Vi fullfører arbeidet ditt, jeg lover.
Vi skal fullføre det.
Sophie...
Etienne, jeg prøver å fullføre det Madame Manec startet,
men jeg klarer det ikke uten deg.
Jeg trenger deg her hos meg. Vær så snill.
Nok er nok, Marie!
Endelig...
...har jeg funnet deg.
I dag.
Dette øyeblikket.
Det ender her.
Tyskerne begynner å bli desperate.
Marie er ikke trygg.
Du må gå og beskytte henne til amerikanerne kommer.
Det skal jeg.
Når du ser Marie,
si at en tiger er lykkeligere død enn i et bur.
Hun satte meg fri.
Takk henne.
Det er greit.
Du er en god gutt, Werner Pfennig.
Du er en god gutt.
Ikke la denne krigen knuse deg.
Beskytt henne.
Det lover jeg.
Pappa, hvis du lytter,
gi meg din styrke.
Hvorfor snakker du til faren din?
Vil du vite hva som hendte ham?
Da skal jeg si det.
Etter han reiste fra deg,
dro han til Paris for å få Gestapo av sporet.
PARIS JULI 1943
Dessverre for faren din, hadde Gestapo andre planer.
Slutt aldri å gå.
Nøl aldri.
Du er ikke så flink til dette, Monsieur LeBlanc.
Og nå, med minst mulig oppstyr...
...blir du med meg.
Ja, du smiler, for de er dine gamle venner.
Du var en gang vokter av alle nøkler til alle låser.
Men nå trenger du bare én nøkkel.
Du kan få den.
Den er din. Ta den.
Ta den. Lås opp døren og gå din vei.
Gå dit du vil.
Gå på en dyr restaurant
og kjøp deg en flaske vin.
Pust inn liv.
Foretrekker billigvin ved kjøkkenbordet, og du kan puste inn liv hvor som helst.
Motet ditt bryr meg ikke.
I krig er mot som
løv på et tre. Rikelig og unyttig.
Blåst bort.
Du bryr meg ikke.
Jeg bryr meg ikke om du lever eller dør.
Du er øverstkommanderende. Hva vil du med meg?
Jeg er øverstkommanderende i en tropp på én.
Min oppgave er å finne alle edelstener i Europa
og levere dem til Das Reich.
Jeg er god i jobben.
Jeg har lyktes med alt...
...med ett unntak.
Jeg leter etter en bestemt diamant.
Til Hitlers personlige samling?
Eller kanskje den er til deg.
Du er syk.
Du lukter sykdom.
Slik kommer ettermiddagen til å gå:
Fra nå av til solnedgang...
Du skal gå imot ordren
og ta edelstenen selv.
Hvis du ikke sier hvor den er,
skyter jeg deg.
Gjennom hodet, her i dette rommet, før kvelden er omme.
Men da er jeg allerede død.
Og du kan ikke true en død mann.
Du tror ikke du har sagt noe, men du har allerede fortalt meg mye
på kort tid.
Ut fra informasjonen jeg har om deg, er du en svært rasjonell mann.
Du tror for eksempel ikke på dumme ting
som forbannede diamanter.
Selv om ditt eierskap av den steinen
førte til at datteren din lever i totalt mørke.
Så som en rasjonell mann,
tror jeg ikke du gir livet ditt for en simpel stein.
Men du gir livet ditt for henne.
Det betyr at diamanten er hos din datter.
Hvis jeg finner henne, finner jeg steinen.
Det er lydløse bjeller i slike rom som kun menn som meg kan høre.
Jeg hørte bare ett klemt.
Ja, alt har en stemme.
Du må bare lytte.
Tror du Flammehavet gir deg evig liv?
Beklager.
Døden kommer og tar deg.
Men hvis du er glad i noen,
er det kjærlighet som varer.
Derfor lever datteren min i lyset, ikke i mørket.
Dette var redskapene mine for å undersøke edelstener.
Men jeg har funnet ut
at de er nyttige for slike anledninger.
Du har litt over tre timer på deg
til å gi meg en adresse.
Jeg har lært at i mange slike situasjoner
er smerten sterkere enn lojalitet og patriotisme.
Men spørsmålet denne ettermiddagen er:
Er smerte sterkere enn kjærlighet?
Det var spørsmålet.
Er smerte sterkere enn kjærlighet?
Vil du vite svaret på det spørsmålet?
Svaret er nei!
Han fortalte meg ikke noe.
Jeg torturerte ham i tre timer, men han sa fortsatt ingenting.
Han ga meg ikke adressen.
Han ga deg ikke opp.
Så...
Nei.
Jo, Marie, faren din er død.
Død for min hånd.
Pappa, du er ikke borte...
...før jeg er borte.
Marie, forstår du situasjonen din?
Jeg kan sprenge denne døren...
- Jeg er ikke borte... - ...når som helst.
...før han er borte.
Fortell meg hvor din far gjemte diamanten, og jeg lar deg være alene.
Jeg er ikke alene.
Du har kanskje en håndgranat, men
jeg har revolver.
Hvem er dum og uforsiktig nok til å gi en revolver til en blind jente?
Min onkel Etienne ga meg den og lærte meg å bruke den.
Hvis du kommer inn den døra,
skyter jeg deg, akkurat slik onkel Etienne lærte meg.
Det at du har din onkels revolver kompliserer situasjonen.
Men bare litt.
- Hva sa du? - Jeg sa...
Du har kanskje et våpen,
men du har ikke øyne.
Og snart...
...har du ikke ører heller.
Jeg teller ned fra ti.
Så trekker jeg i utløseren som er koblet til sikringspinnen.
Granaten er full av sprengladning,
så jeg foreslår at du trekker unna!
Vil bare sikre at du lever etter jeg har sprengt opp døra.
Men eksplosjonen vil gjøre deg døv.
I 30 sekunder hører du ingenting.
Og da kommer jeg inn
og avhører den halvt bevisstløse jenta
uten noe annet enn luktesans.
Dette er din aller siste sjanse. Snakk!
Werner!
Vi skal ikke dø i dag.
Jeg kommer, Marie.
Ti...
Selv om jeg er døv, hører jeg stemmen din.
...ni...
...åtte...
...sju...
...seks...
...fem...
...fire!
Tre!
To.
Én.
Marie? Er alt i orden?
Marie! Hvor er du?
Din onkel Etienne sendte meg.
- Marie! - Jeg er her!
Hvem er du?
Jeg heter Werner.
Jeg er tysk soldat, men jeg er din venn.
Din onkel Etienne var min professor også!
Historien din er irrelevant, forræder!
Og tro meg, den dør med deg veldig snart.
Marie, revolveren din rommer seks kuler.
Jeg har telt til fem.
Så du har én igjen.
Jeg tar meg av denne forræderen først, så kommer jeg.
Han kommer ned trappen.
Han er halvveis nede, jeg kjenner lyden av hvert trinn.
Han er nesten på stuegulvet.
Fem trinn igjen.
Han er på siste trappetrinn.
Han er på avsatsen, rett utenfor døra.
Alt har en stemme.
Du må bare lytte.
Du er tysk soldat.
Jeg er ingenting lenger...
...bortsett fra levende.
Takket være deg.
Hva er det?
Hva?
Den må ha vært inni modellen.
- Ser ut som en diamant. - Ikke rør den.
Hvorfor ikke?
Bare la den ligge.
Sa du at onkelen min var din professor også?
Ja.
Du sa tidligere...
...at professoren sendte deg.
Han...
...ba meg si...
Hva da?
En tiger er lykkeligere død enn i et bur.
Men han...
Han ble drept.
Han sa du satte ham fri.
"Lykkeligere død..."
Det var det han sa.
Jeg...
Var det her han satt?
Lyttet du til ham?
Han var faren min.
Jeg følte det slik.
Jeg var foreldreløs.
Jeg pleide å se dette stedet når jeg lukket øynene.
Jeg så det også.
Jeg trengte ikke å lukke øynene.
Det viktigste lyset
- er lyset du ikke ser. - ...er lyset du ikke ser.
Du ser sulten ut.
Jeg er ikke det.
Det er jeg.
Liker du fersken?
Ja, jeg liker fersken.
Åpne hånden.
Takk.
Hva gjør du?
Jeg reparerer radioen.
Musikken professoren alltid spilte.
Har du den ennå?
Min kjære søster Jutta...
Jeg vet ikke om du lytter,
men hvis du gjør det,
skal du vite at jeg lever
og at jeg fremdeles er på samme frekvens i hodet.
Jeg er i Frankrike.
Jeg skal prøve å komme hjem.
Og når jeg er tilbake, skal jeg fortelle deg alt.
Det er så mye.
Men det viktigste er...
...at jeg møtte professoren. Virkelig.
Han reddet livet mitt.
Og jeg sitter i stolen hans.
Ved en jente med de vakreste øyne.
Jeg må gå.
Glad i deg.
De nærmer seg.
Jeg kjenner byen svært godt og vet om alle hemmelige veier.
Jeg kan følge deg til bymuren.
Nei.
Hvis du blir tatt med meg, blir du skutt som medløper.
Men vi møtes igjen.
Hvor?
På kortbølge 13.10.
Hvis du kringkaster, skal jeg lytte.
Og vil du jeg skal komme når krigen er over, kommer jeg.
Du kan forandre mening.
Nei.
Det gjør jeg ikke.
Da må du lytte.
Det skal jeg.
Slik jeg alltid har gjort.
Du må overgi deg til amerikanerne.
Folk her dreper deg,
men amerikanerne gir deg støvler og mat
og en sjanse.
Ja vel.
Greit.
Jeg blir med deg.
Jeg vil at hele dette området skal sveipes og sikres.
Jeg skal lytte.
- Sersjant! Anhold denne mannen! - Kom igjen.
Vi klarte det, Marie!
BASERT PÅ ROMANEN AV ANTHONY DOERR
Tekst: Gry Viola Impelluso