Slavehandelen tømmer vestlige Sentral-Afrika for folk.
Tusenvis sendes via skip til utlandet,
for aldri å se hjem eller familie igjen.
Nzinga, dronningen av Ndongo, og nå Matamba,
vil kjempe til sitt siste åndedrag for å forsvare kongeriket sitt.
Ikke la dem slippe unna!
Det stemmer. Flykt deres vei.
Det er deres tur til å flykte.
Men seier gir ikke fred.
Etter fire år holder portugiserne fortsatt søstrene hennes som gisler.
Prisen for friheten deres
er at Nzinga gir portugiserne tilgang til slaverutene.
Hun nekter å gi etter.
Det ser ut som du har klart deg bra uten oss, søster.
Kambu?
Kambu!
Det er guvernørens utsending.
De sendte ham med meg med en beskjed til deg.
Jeg har gitt deg søsteren din tilbake.
Åpne slavemarkedene våre.
Dere har fortsatt søsteren min Funji.
Inntil hun settes fri,
blir det ingen slavemarkeder.
Og det blir ingen fred uten søsteren min.
Kom deg ut!
AFRIKAS DRONNINGER
NZINGA
Himmelske far...
Funji holdes i den portugisiske festningen
fort Massangano.
Men selv i fangenskap
viser hun seg å være en verdifull ressurs for Nzinga.
Gå, mitt barn, og ikke synd mer.
FUNJIS 12. ÅR I FANGENSKAP
Jeg må gjøre bot.
Dette er Guds hus.
La henne gjøre bot.
Fort.
Hellige mor, be for oss.
Hellige Guds mor...
Be for oss.
Hellige Jesu mor,
be for oss.
Funji er i praksis en spion for Nzinga.
Hun legger igjen lapper i kapellet,
de hentes av et nettverk budbringere
og blir tatt med til søsteren hennes.
NZINGAS KRIGSLEIR I DEMBOS
Funji har bekreftet det vi mistenkte.
Portugiserne er i trøbbel.
De har mistet Luanda til nederlenderne.
Dette kan være bra for oss.
Eller ikke.
Imbangala-krigeren Nzinga Mona er dronningens fremste general og fortrolige.
Navnet hans betyr "Sønn av Nzinga",
og det er sånn hun ser på ham.
Min fiendes fiende kan bli min venn.
Vi burde i det minste ta kontakt.
Se om det er mulighet for en allianse.
Hvis forfedrene vil det, vil jeg bruke nederlenderne
til å endelig tvinge portugiserne i kne.
I 1641 ankommer nederlenderne.
De hadde stor makt i Atlanterhavet.
BRASIL SØR-ATLANTEREN NDONGO
Portugiserne hadde monopol på afrikansk slavehandel
i over et århundre.
Men nå er Frankrike, Storbritannia og Nederland med i spillet,
og de vil ha sin del.
Fortjenestene er utenkelige etter dagens standard.
Økonomien til slaveplantasjene alene
gjør kongeriker over hele Europa rike.
Alle kommer til Afrika
for å høste det svarte gullet, folket,
så de kan bygge Amerika og andre økonomier med gratis arbeidskraft.
Vel?
Har de brakt disse nye utlendingene for å hjelpe oss, eller
må vi fortsatt sove med ett øye åpent?
Det er kun når en kvinne har ligget med to menn,
at hun vet hvem hun foretrekker.
Når du danser med rivalen din,
ikke lukk øynene.
Du må møte disse folkene fra en posisjon som viser makt
og autoritet.
På tronen min.
Som kvinnelig konge.
Ja.
Da er det gjort.
La oss ikke la de nye utlendingene tvile på hvem jeg er.
Lederen de ikke våger å ignorere.
Slipp dem inn.
Det er et stort vendepunkt, delvis
fordi Nzinga anerkjenner
at europeiske rivaliseringer kan være fordelaktige, politisk sett, for henne.
Vær så god og sitt.
Vi hørte dere tok Luanda.
Gratulerer.
Takk.
Kanskje litt av den vinen dere foretrekker, for å feire.
Dronningen er for snill.
Kanskje senere.
Etter at vi har snakket forretninger.
Etter jobb.
Nederlenderne er virkelig kloke.
Så, dere har erobret Luanda.
Hva er nå planen med deres formidable hær?
- Hva mener du? - Med vår felles fiende,
portugiserne?
Hvor sterkt vil dere bli kvitt dem?
Vi har hørt historier om den store Nzinga,
som portugiserne aldri har blitt venner eller inngått fred med.
Dette landet har ikke kjent vennskap eller fred
siden portugiserne kom hit.
Vi er et folk som er født på flukt fra utryddelse.
Så jeg vil ha dem vekk.
Da vil vi det samme.
Mer eller mindre.
"Mer eller mindre."
Det jeg mener, er at handel er grunnen til at vi er her,
men alle vet at Nzinga på tappert vis har blokkert portugiserne fra
det jeg vil kalle
viktige handelsruter til nøkkelmarkeder.
Slavemarkeder.
Jeg har også hørt om erobringene deres av portugisiske plantasjer
fra Amerika til Gullkysten.
Land som skriker
etter vårt folks bøyde rygg til å pløye.
Har jeg rett?
Dronningen er velinformert.
For at jeg skal vurdere hva dere ønsker...
...må jeg få det jeg trenger først.
Jeg har vært her for mange ganger med portugiserne.
Løfter, eder, brutte, verdiløse...
Vi er ikke som portugiserne.
Men deres umettelige tørst etter slaver er den samme.
Hva trenger du?
Soldater og våpen. Og fremfor alt,
anerkjennelse.
Om jeg går med på å jobbe sammen med dere,
vil dere anerkjenne meg som en kvinnelig konge, en kongelig.
Og ikke en undersått.
Men kanskje det er for mye jobb
for i dag.
Kanskje litt av den vinen nå.
Ja?
Nzinga vakler ikke i sin forakt for portugiserne,
og nederlenderne er en beleilig måte å bestride makten deres på.
Nederlenderne er annerledes enn portugiserne,
for de ønsker ikke å erobre kongeriket Ndongo.
Skal du virkelig la nederlenderne få slavemarkedene sine?
Jeg skal forhandle med dem.
Jeg vet hva jeg så på vei tilbake hit.
Hele landsbyer tomme.
Tømt av portugiserne.
Ikke en eneste levende sjel.
Der bare onde ånder ferdes.
Er det det som skal skje med oss alle?
Selvsagt ikke, Kambu.
- Hvorfor spør du om det? - Så hvorfor
forhandler du med dem?
Selv nå, når vi uten tvil vet
at de vil ha det samme som portugiserne.
Fordi portugiserne fortsatt er våre største fiender!
Og nederlenderne er den beste sjansen vi har til å slå dem!
Til å se Funji igjen!
Nederlenderne trenger oss.
Det gir oss pressmiddel.
Og uten pressmiddel er det håpløst.
Våre beste folk
vil fortsett bli tatt fra landet vårt.
Kan du huske en tid
da du ikke måtte sove med ett øye åpent?
Nei.
Vi må gjøre det som trengs
for å overleve og kjempe en annen dag.
Hvis nederlenderne går med på å kjempe med oss
og anerkjenner meg som likeverdig,
kan vi sammen kvitte oss med portugiserne.
Og da kan de ikke ignorere meg.
Nzinga fortsetter angrepene på portugiserne.
Hun har en enorm påvirkning på slavehandelen.
På det meste
eksporterte portugiserne
rundt 10 000 til 13 000 slaver hvert år,
men det når nesten null.
Og den portugisiske kongen blir til slutt så rasende
over pengene han taper at han
sender en ny guvernør for å ordne opp.
Han heter Souto-Maior.
Han samler en stor hær i 1646,
den største Nzinga har møtt så langt.
Portugiserne drar rett til Nzingas krigsleir
i Dembos-regionen.
Det kommer flere, min dronning!
De omringer oss!
Retrett til skogen! Løp!
Nzinga må flykte og etterlater seg
mange av folket sitt, inkludert søsteren Kambu, igjen.
Det er ikke sånn man ankommer et kongelig hjem.
Hvordan våger du?
Vær så snill! Jeg...
Nei!
Når portugiserne finner ut at Funji har spionert på dem,
blir de veldig sinte.
Så de bestemmer seg for å virkelig vise Nzinga
at hun ikke kommer til å vinne.
"Vi skal knuse deg."
Nzingas hær er i bevegelse igjen
når de får nyhetene om at Kambu er bortført og Funji er drept.
Hvordan kan vi ta farvel uten et lik?
Kan hun komme tilbake uten et lik?
Hun er en forfader nå.
Vi har enda en ånd
av en modig kongelig kriger som våker over oss.
Fatt mot.
Ingenting skjer som ikke er gudenes vilje, Nzinga.
Hva om de gjør det samme med Kambu?
Jeg kan ikke miste henne også.
Det kan jeg ikke.
Jeg vet
at det gjør vondt.
Jeg kan ikke miste henne også.
Dette er lillesøsteren hennes
som hun var ansvarlig for å beskytte hele livet.
Jeg ser for meg at hun føler mye skyld
for at hun ikke klarte å beskytte henne.
Pass på oss, Funji.
Ditt offer vil ikke være forgjeves.
Nå som Funji er død,
trenger Nzinga nederlenderne mer enn noensinne for å redde Kambu
og må få dem til å signere traktaten.
Portugiserne holder Kambu i fort Massangano.
Nzinga har ikke styrker nok til å kunne redde noen alene.
Som en del av traktaten vil jeg ha fort Massangano,
som betyr at jeg trenger nederlandske soldater, ammunisjon og våpen.
Hvorfor er fortet så viktig for deg?
Hvorfor er fortet så viktig?
Massangano er portugisernes siste festning,
om ikke deres sterkeste.
Det er faktisk så strategisk viktig at om det falt i dag,
ville portugiserne vært ferdige.
Hvorfor er det så viktig for meg? Nei, sir.
Det burde være ytterst viktig for dere også, ikke sant?
Ja, jeg skjønner.
Men en sånn traktat med en...
Kvinnelig konge av Ndongo.
La oss bare si at det er komplisert.
Det har aldri blitt gjort.
Beklager, men jeg vet ikke om det er mulig.
Så det er ikke umulig.
Om det var mulig, kan jeg ikke love noe,
men om det var det...
Naturligvis vil prisen være høy.
Hvor høy?
Vi vil ha flere slaver.
Hva sa jeg?
Slanger. Alle sammen.
Dere har allerede tatt en stor andel av folket mitt.
Vi vil ha tilgang til portugisiske slavemarkeder,
uten portugisisk innblanding.
Nederlenderne vil at Nzinga skal la dem utnytte
det portugisiske slaverisystemet, fra handelsrutene til markedet.
Hun har vist at hun lett kan stoppe dem.
Så nå trenger de at hun samarbeider.
Jeg vil ha det skriftlig,
som betyr at dere anerkjenner min posisjon
som uavhengig og legitim hersker av Ndongo og Matamba.
Deres kongelige likemann og partner...
...i kampen mot portugiserne og i dette landet.
Som jeg sa,
det er mye å be om.
For å matche den store prisen,
som du sa.
Nzinga signerer en formell traktat med nederlenderne.
Hun går med på å gi dem halvparten av alle fangene hun tar i krig,
som de kan gjøre om til slaver og bruke på plantasjene.
Til gjengjeld går nederlenderne med på å støtte Nzinga,
både militært og politisk.
Det er et kompromiss.
Hvordan beskytter man folk i en tid med allestedsnærværende slaveri,
der slaveri og slavedrift er overalt?
Der volden fra koloniseringen enten skaper slaver av folk
eller de som klarer å motstå det ved å alliere seg
med europeiske stormakter som drev med slaveri.
Nzinga, med hjelp av nederlandske soldater,
begynner å planlegge et angrep på fort Massangano for å redde Kambu.
To uker senere er det én dag til de har tenkt å ta fortet.
Lenge leve dronningen vår.
Lev lenge. Hva bringer deg hit?
Kan du unnskylde oss?
De sendte en stor kontingent fra Lisboa for å kjempe mot nederlenderne,
så de trenger soldatene sine.
Hva mener du?
Selv disse?
Hver eneste én for å forsvare Luanda.
Kan det ikke vente?
Vi er kun én dag unna å ta fortet
og frigjøre Kambu, de...
De kan ikke dette!
Jeg tror ikke de har noe valg.
Etter alt å dømme
er det altfor mange portugisere som går i land i Luanda.
Nei.
Tilkall ngangaen.
Forfedrene må ha en annen måte.
Vi kan ikke komme så nær igjen bare for å la sjansen gå til spille.
Hun er for langt unna. Det er ikke tid til å tilkalle henne.
Så be dem gi meg én dag til.
Bare én til.
Så skal jeg personlig komme
med soldatene og kjempe mot dem.
Men vi lovet å hjelpe dem.
Ja. Men ikke i dag.
I morgen.
Jeg tror ikke de har til i morgen, min dronning.
Hvis de mister Luanda,
er alt vi har oppnådd i dag tapt.
De trenger soldatene sine nå.
Vi må velge.
Be troppene om å dra.
Men så fort dette er over...
...kommer vi tilbake, som lovet, for å redde Kambu.
Når Nzinga endelig kommer tilbake til Luanda,
ser hun de siste nederlandske skipene forsvinne i horisonten.
Portugiserne har tatt tilbake kontrollen over byen.
Sviket fra nederlenderne er et sjokk for Nzinga.
Hun innser at uten den militære støtten deres
blir det mye vanskeligere å slå portugiserne.
Kamp er ikke problemet, med eller uten nederlenderne.
Jeg er fortsatt en torn i siden deres, og likevel har vi fortsatt ikke Kambu.
De er visst fast bestemt på å holde henne uansett hva vi gjør.
Så vi fortsetter å kjempe til de ikke har noe valg.
Du er like sterk som da du tok tronen.
Jeg er fortsatt ikke udødelig,
og det er ikke Kambu heller.
Og hun må erstatte meg når jeg er borte.
De gjemte seg i kapellet.
Jeg kjenner deg, ikke sant?
Hva gjorde du i Wandu, gamle venn?
Venn?
Er du med jesuittene nå?
De er ikke jesuitter. De er med kapusinerne.
Hva er forskjellen? De tjener alle portugiserne.
Vi er ikke venner med portugiserne. De adlyder Roma.
- Roma? - Ikke Lisboa.
Ja. Paven.
Alle katolikker adlyder paven.
Selv kongen av Portugal.
Jeg har ikke glemt alt du lærte meg under dåpen, har jeg vel?
Gud skje lov for det, dronning Nzinga.
Alle katolikker må adlyde paven.
Så hvorfor halshugger vi ikke paven i stedet for deg?
Siden du åpenbart bare er slangens hale,
og han er hodet.
Nzinga Mona, ikke skrem gjestene våre.
Det blir ingen halshugging i dag.
Gi gjestene våre husly.
Nå.
Hva?
Kanskje vi har gått etter halen for lenge.
For en gangs skyld tror jeg Nzinga Mona har rett.
I disse vanskelige tidene trenger jeg din hjelp, din veiledning.
Amen.
Jeg håper jeg ikke forstyrrer deg, gamle venn.
Nei, det gjør du ikke.
Å se deg
minner meg om dåpen min for mange måner siden.
Det var en velsignet, minneverdig dag.
Det var mest forretninger.
Jeg tuller.
Det var minneverdig.
Jeg går rett på sak.
Jeg trenger pavens anerkjennelse av meg som legitim hersker av Ndongo.
Anerkjenner han meg,
må portugiserne gjøre det samme.
Ellers er de ulydige mot paven.
Noe de ikke kan.
Jeg trenger hjelp fra deg og vennene dine
for å få hans anerkjennelse.
- Det er ikke så enkelt. - Jeg vet det.
Hvordan gjør vi det?
Bevis på konvertering.
Ikke bare deg.
Hele Ndongo.
- Skikkene deres... - Og kulturen vår.
Jeg trenger paven.
Og jeg trenger din hjelp for å få ham på min side.
Vil du
og kapusinervennene dine hjelpe meg?
Fader Zelotes går med på å hjelpe henne.
Så Nzinga begynner å sende brev til paven.
Hun sier at hun er villig til å bli kristen igjen.
Og hun ber også folk, misjonærer om å komme
og døpe folket hennes, og hun introduserte kristendommen
til kongeriket sitt.
Mens hun venter på svar fra paven,
utnytter portugiserne Nzingas desperate behov
for å få tilbake søsteren Kambu.
De sender en religiøs utsending for å forhandle løslatelsen.
Portugiserne krever at du slutter med de krigerske handlingene
om du vil se søsteren din igjen.
"Krigerske handlinger."
Se hvem som snakker.
Alt jeg ber om,
er at dere slipper søsteren min fri,
min rettmessige etterfølger,
og lar oss være i fred.
Gjør dere det, blir det ikke mer krig.
Vi må få slutt på de hedenske skikkene deres.
Vi trenger bevis på din omvendelse til kristendommen.
Omvendelsen til folket ditt også.
Hvordan våger du?
La ham fullføre.
Og...
Og hva?
Guvernør Chichorro krever også 200 slaver
som tributt.
Den katolske kirke er delaktig i slavehandelen.
Jeg tror ikke vi har hatt
komplett nyanserte samtaler om hvor mye kirken
spiller en rolle i slavehandelen
og hvor mye rikdom fra slavehandelen som bygger opp den katolske kirken.
Bare så det er klart.
Du ber oss
snu ryggen til forfedrene våre,
kaste bort kulturen vår,
som vi har kjent siden fødselen,
og for hva?
En gud
hvis navn vi ikke kan uttale,
hvis språk vi ikke kan snakke?
Og i tillegg til alt det
ber dere
om 200 slaver til, i tillegg til de mange tusen...
...de tusenvis
dere allerede har tatt?
Er det alt?
Er det nok?
Deres Kristus snakker om kjærlighet og medfølelse.
Hvor er deres?
Jeg gir dere ikke 200 slaver til.
Jeg...
Vi har gitt nok.
For å få Kambu tilbake går Nzinga med på noen av vilkårene,
men hun nekter å etterkomme kravet om 200 slaver.
Det er som å nekte dem
nesten en halv million dollar i dag.
MATAMBA, TO ÅR SENERE
For å overbevise paven om å anerkjenne henne,
har Nzinga bygget kirker over hele kongeriket sitt
og organisert massedåp for folket sitt.
Hvor er hun?
Med noen av vilkårene oppfylt
løslater portugiserne søsteren Kambu,
men paven har fortsatt ikke anerkjent henne som en uavhengig kristen monark.
Der er hun.
Kambu!
Takk, mine forfedre.
Se på deg.
Lillesøsteren min.
Hvem kaller du liten?
- Kambu! - Kambu!
Takk.
Ongoyo danser bra.
Skulle ønske Funji kunne se dette.
Far også.
Det er de.
Forfedrene våre er alltid med oss.
Jeg vet det ikke var lett
å tillate alle disse
katolske skikkene blant folket vårt.
Å overbevise paven.
For å sikre fred.
For å sikre overtakelsen din
og fremtiden til folket vårt.
Jeg gjorde ingenting forfedrene ikke veiledet meg til å gjøre.
Og jeg gjorde det ikke for noen hvit mann,
uansett hvor mektig han tror han er.
Jeg vet det.
For jeg blir ikke her for alltid.
Ikke snakk sånn, Nzinga.
Når jeg er borte...
...husk alt som måtte til for å komme hit.
Jobb for å beskytte det.
Hva om jeg ikke er nok?
Så lenge vi går sammen med forfedrene,
er vi alltid mer enn nok.
Vi er aldri alene.
FEM ÅR SENERE
Nzinga fortsetter å kontakte paven,
med brev etter brev i årevis, mer eller mindre i et tiår.
Helt til hun får et brev som avgjør saken,
som anerkjenner at de er en kristen afrikansk stat
og at portugiserne må anerkjenne dem.
Jeg tror det er fred.
Endelig fred.
For selv for de største krigerne
kommer det en dag der de må legge ned våpnene,
om det er på slagmarken, som er en ærefull død for en kriger,
eller i hennes tilfelle, på tronen sin,
der hun vil dø.
Når Nzinga er på slutten av livet sitt,
har slavehandelen eksplodert.
Det er i bunn og grunn ikke noe land,
veldig få land som ikke er involvert i slavehandelen,
som ikke frarøver det afrikanske kontinentet
millioner av afrikanske slaver.
Hun kan ikke kjempe mot det. Hun kan ikke kjempe mot hele verden.
Nzinga var den eneste afrikanske lederen som ble anerkjent
av europeiske herskere som en kvinnelig konge.
Nzinga var en nasjons mor.
Men hun elsket landet sitt,
og hun ofret mye for det.
Men de ofrene sørget for
at kongeriket forble uavhengig
mens resten av Afrika ble oppslukt av imperialismen.
Historiene våre må fortsatt fortelles,
for de har for det meste ikke blitt fortalt av oss.
De har blitt fortalt av andre, på våre vegne.
Som en angolansk kvinne
som er knyttet til arkivene,
fant jeg Nzingas historie,
og til den dag i dag har det aldri forlatt meg.
Det er emosjonelt.
Det er viktig,
og i Angola
og i verden
lever Nzinga videre.
Jeg tenker nok på henne som én av de største kvinnelige krigerne
og kvinnelige lederne denne verden har sett.
Ved slutten av Nzingas liv
ble alt hun hadde kjempet for til virkelighet.
Hun sikret et trygt, uavhengig kongerike for folket sitt.
Slekten hun ofret så mye for å bevare, fortsatte,
først med søsteren Kambu,
så tre kvinnelige konger til som fortsatte å regjere i Matamba.
Som i store deler av Afrika
overvelder europeerne til slutt kontinentet.
Ndongo ble tatt av portugiserne og ble kjent som Angola.
Og som de fleste jakthistorier fortalt utelukkende av jegeren,
ble Nzingas dyktighet dekket over, historien hennes begravet.
Så, på 1960-tallet,
fant en ny generasjon angolanere som kjempet for uavhengighet
frem Nzinga igjen som sin egen,
et ikon på motstand, på håp, en revolusjonær.
En mektig kriger og afrikansk dronning
hvis historie fortjener å bli fortalt.
SEKS MILLIONER SLAVER BLE EKSPORTERT FRA ANGOLA ALENE
MELLOM 1525 OG 1866
ETTER EN LANG KAMP FOR FRIHET
TOK DEN PORTUGISISKE OKKUPASJONEN AV ANGOLA ENDELIG SLUTT I 1975.
Tekst: Arnfinn Vassbø