A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ VALÓSÁGSHOW-JA
Sok minden történt köztem és Annie között.
Csatáztunk.
Khanyival kitárgyaltuk Annie-t,
Swankyvel is beszéltünk róla...
Arra gondoltam, mennyivel jobb meghívni mindenkit egy vonatra,
felszállni, kiengedni a gőzt, és mulatni egyet?
- Helló! - Hé!
Nézd, ki van itt!
Andile-nél vagyok, hogy személyesen adjam át a meghívót.
Nahát, eljöttél.
Ez úgy hangzott... Mindegy.
- Azt mondtad, kizárt. Sosem jönnél el. - Hát ez gyönyörű! Imádom.
Végre az oroszlán barlangjában.
Tudom, hogy Zari azt mondta, csak barátok lehetünk,
és hogy soha nem lesz második randi, mégis itt van.
Vegyes jelek? Nem.
A lány csak lány lehet. A hölgy csak hölgy.
És szívesen elcsábítom.
Egy csábító csábítson!
Hoztam egy meghívót.
Rendben.
Ez a tied.
- Jól tennéd, ha eljönnél. - Ez kedves.
„Szíves-örömest vendégül látlak
a kontinens legpompásabb vonatán...”
- Mit szólsz? - „...a kék vonaton. Ölel, Zari.”
Eljössz?
Nem hangzik jól.
Nem tudok ott lenni.
Örültem volna, mert...
elképzelem, hogy mindentől és mindenkitől elragadlak.
- Legyél velem a vonaton! - Legyek veled a vonaton?
Akkor nem menekülhetsz előlem.
Ahogy itt vagyunk. Látod?
- Vagy három napja tart. - Igen.
De nem lehet.
Nem fogok tudni elmenni,
mert ugyanazon a hétvégén van,
amikor elviszem a gyerekeimet és a testvéreimet
az apám sírjához.
Nekem ez fontosabb.
- Ez gyönyörű. Nagyon édes. - Itt hagyom.
Arra az esetre, ha eltolnád a randidat, vagy bármi is legyen az.
Várj, meghívtál mindenkit?
Mindenkit. Ki kell szakadnunk. Muszáj kimozdulnunk.
- Ott lesz Annie, Swanky, Khanyi... - Igen.
- akivel próbálsz... - Igen .
- Mind ott lesz azon a vonaton? - Igen. Ettől függetlenül.
Biztos?
Ha már ki kell engedni a gőzt, tegyük ezt meg egy vonaton!
Mint főnökasszony, egyértelműen luxusban élek.
Sok bulit, vacsorát terveztem,
a vadrezervátum is várakozással tölt el.
- Nézzenek oda! - Nahát!
Picit aggódom, hogy Kudzival és az élvhajhászokkal egy vonaton legyek…
48 órán keresztül.
Elsőként értél ide?
- Nem akartam lekésni a vonatot. - Még van 30 perc.
Tudom, hogy a vonat Mpumalangába tart,
még sosem jártam ott, de biztos jó lesz.
- Nézd, kik vannak itt! - Végre!
Hogy vagy?
Ez az első alkalom,
hogy több, mint 24 órán át egy helyen legyünk.
Ismerve egymást, és hogy milyen típusok vannak itt,
szerintem borítékolható a dráma.
Köszönöm, hogy eljöttél.
- A Kék vonatra szóló meghívásra! - A Kék vonatra!
Hol van Annie?
Annie-nek is itt kéne lennie, de még nincs.
- Miért késik? - Ő miért jött korán?
- Igen. - Igen, megdöbbentő.
Bevallom, eléggé bánt, hogy nincs itt.
Itt volt. Azt mondta, itt volt. Igen. Azonnal felhívom.
Annie-t és Zarit megbékélten hagytam ott,
és úgy érzem, megoldódtak a problémák.
Remélem, Annie eljön.
Sehol sincs. Menjünk!
Mind tudunk a közte és Annie közötti harcról.
Annie egész nap szabad. Remélem, hogy eljön.
Nem biztos, hogy kiengesztelődött, vagy mi történik,
de nem szólok bele többé, mindketten felnőtt nők.
Ezt maguknak kell megoldaniuk.
Nem tetszik nekem annyira, hogy nincs itt Annie
és Nadia sem, ez aggaszt egy kicsit.
Vajon mi az oka?
- Szűk. - Nézzük meg, tesó!
Lássuk, hol alszunk!
- Ez egy... Egek! - Egy fürdőszoba.
Elférünk mindketten?
- Be kell préselődnünk. - Meg kell próbálnunk.
Remélem, hangszigetelt. Nem tudom.
- Próbálj kiabálni, meghallja-e valaki! - Swanky!
Annie!
Körülnézek, Annie még mindig nem jött meg.
Talán helyettem ezúttal ő késik.
Meglátjuk.
Gyerünk, tudjuk meg, mi történik!
Ha bárki szerint nem vagyok romantikus, ne hidd el!
Virágot hoztál!
De aranyos vagy!
Amint rájöttem, hogy Nadia nincs a vonaton,
meglátogattam őt,
mert mióta utoljára láttam, sokat töprengtem.
Úgy vélem, tartozom egy bocsánatkéréssel.
Utolsó beszélgetésünk után,
ami a Diamond és Zari-ügyedről szólt,
talán nem jól álltam a dologhoz.
Elfogadom a bocsánatkérést. Köszönöm.
Értékelem.
Hallom, az egész csapat elment vonatozni.
Meglep, hogy nem vagy ott.
- Meglep, hogy te nem vagy ott. - Rajtam nincs miért meglepődni.
Hiszen nekem nem a barátom. Miért lennék ott?
A véleményem sokat romlott róla, annyi rosszat
hallok vele kapcsolatban. Érted, hogy értem?
Semmi jót.
Tényleg szeretnék kimaradni minden drámából, mert arra van ítélve.
El tudom képzelni, mi fog történni ezen a vonaton.
- Szerinted lesz valami balhé? - Balhé, veszekedés, gyűlölködés.
Szóval, te miért nem vagy ott?
Édesapám pár évvel ezelőtti elvesztése az egész családnak nehéz volt.
Most elmegyünk...
az apám sírjához...
amolyan lezárásképpen.
Ez csodálatos!
Bár én is lezárhatnám apámmal.
Apám még él, de fogalmam sincs, hol van.
Azt hiszem, az a mód, ahogy a férfiakkal bánok, talán...
A férfiak számomra eldobhatók.
Szerintem ez azért van, mert soha nem volt
apafigura az életemben.
Őszintén szólva nehezen boldogulok a kapcsolatokkal.
Lezártam ezt a mérgező kapcsolatot.
Most Vic-kel vagyok.
Van ez a furcsa vibrálás köztem és Diamond között,
amin nem igazán tudok eligazodni, mit is kéne kezdeni vele.
Megpróbáltad őt megtalálni?
Nem, azt hiszem, megbántanám anyámat,
pedig sokat tett értem.
- Amikor Gabby megszületett... - Igen.
Rosette-tel állandóan veszekedtünk,
négy évig nem láttam a lányomat.
Tényleg?
Minden szülinapját megünnepeltük.
Írtam üdvözlőlapot. Négy évig minden szülinapra.
És egyszer, ha majd megkérdezi, elé kell állnom és megmondanom,
„Nem azért, mert nem gondoltam rád, vagy nem szerettelek,
de a körülmények nem engedték.”
Ezeket mind megmutatom.
És ha találkoznék apámmal, de csalódnék, mert nem az az apa?
Legalább lezárnád az ügyet.
Nem tudom, ezt mind újra elő akarom-e hozni,
nem akarok keservesen sírni. Ugyan ki szeret sírni?
- Hol van Annie? - Hol van Annie?
Annie felszállt a vonatra?
Annie nem jelent meg. Mindenkinek köszönöm, hogy
elfogadta a meghívásomat, és eljött.
Rengeteg dolgunk van. Tervezünk egy vacsorát.
Tervezünk egy szafarit. Csomó minden fog történni.
Megálltunk.
Készülök beszédet tartani, tudjátok,
hogy köszöntsem a vendégeimet, „Köszönöm, hogy eljöttetek.”
És ekkor…
vajon ki sétált be?
Annie!
Kicsit kételkedtem benne, vajon ott-e a helyem a vonaton vagy sem,
főleg mert Zari hívott meg.
De Swanky azt mondta, „Gyere, itt a helyed!”
„Ott lesz Khanyi és Kudzi.” Tudod…
A vonat elindult, de megállítottam. A közelben leintettem.
Annie, hogy szálltál fel a vonatra?
A világot a pénz mozgatja!
Pénz...
- A világot a pénz mozgatja. - A pénz mozgatja a világot.
Így aztán a vonat megállt, bébi.
Egy kis figyelmet kérek!
Egy gyors pohárköszöntő?
Ha Zarira gondolok, a balhé ugrik be.
Negatív energia... mert ahhoz szoktam hozzá.
Kezdettől ezt érzem benne.
Először is mindenkinek köszönöm, hogy megtisztelt azzal,
hogy eljött a vonatra.
„Köszönöm, hogy megtiszteltél.”
Nekem nem nagyon tetszik.
Érzésem szerint egy kis kiruccanással erősebbé tehetjük a kapcsolatainkat,
megismerhetjük egymást,
ha össze vagyunk zárva a vonaton.
Nincs pletykálkodás!
Mindenki csukva tartja a száját.
Szóval köszönöm szépen,
ma este pedig legyen egy pompás vacsora!
Szeretném, ha mindenki gyönyörű, mesés lenne...
Khanyinak egy csomó gond nyomja a vállát.
Az az érzésem, hogy valakit muszáj lenulláznia a társaságból,
hogy Beyoncé legyen.
De ez nem...
az a csoport.
Ezek mind sztárok, bébi.
- Nem tudom, mi van veled. - Mi a baj?
Mi a baj, kicsim?
- A második rész? - Mi a baj?
- Mi folyik itt? - Mivel?
A barinőjével.
- A barinővel... - Ez a légkondi, fázom.
Fázik, édesem.
Kérlek, melegítsd fel a kedvesed, vacsoráig még van egy kis idő.
Azt hiszem, látok egy kis kényszeredettséget.
Szerintem Khanyi egy kicsit szétszórt,
mert ez a beszéd nem volt egészen helyénvaló.
Hiszen szórakozni jöttünk.
Felszálláskor mindenki egyszerre volt feszült és laza.
Aztán hirtelen mindenki leeresztett.
Valamit elnéztem? Úgy értem...
A beszéd nem sikerült túl jól.
Javaslom, öltözzünk fel és menjünk vacsorázni!
Talán megváltozik a hangulat.
Valaki pizsamapartit javasolt.
Ez az első nap a vonaton,
és most arra gondolok, „még 48 óra”.
„Túlélem én ezt?”
Uram, irgalmazz!
Minden hely foglalt. Swankynek és nekem
csak Zari asztalánál maradt hely.
Annie és Zari épp hogy kibékültek.
A hármasban töltött ebéd óta nem látták egymást.
A hangulat elég csendes és kínos.
Aha.
- Tényleg sokat posztolsz... - Igen. Mert szeretem.
Hívnunk kéne egy helikoptert, vagy valamit,
hogy kimentsen innen.
Nem tudom, miről beszéljek Zarival.
Na mindegy…
Micsoda nap, srácok!
Örülök, hogy elástuk a csatabárdot a kis háborúnk után.
Ez megbocsátás volt.
Ha nem gondolta komolyan, csak a látszat kedvéért tette,
az sem bánom. Egyáltalán nem érdekel.
Eljött. Csak ez számít.
Hogy haladsz az esküvői készülődéssel?
- A fogadalom megújításával. - Igen.
Az esküvő már kezd összeállni.
Kicsit ideges vagyok.
Nem hittem, hogy az leszek. Házasodtam már.
Az első esküvő a tengerparton volt.
Dubaiban.
Nagy esküvő volt, de a mostanira valami nagyon kicsit szeretnék.
Meghittet.
Nagyon meghittet egy kertben.
Most azt hiszem, nem lesz szükségem Zari energiájára
azon a napon.
Nézd, nem állok túl közel Annie-hez.
Rám nézve az, hogy én, mint Zari itt ülök,
nem jelent semmit,
de mint nő, tényleg minden jót kívánok neki.
MDLULI SAFARI LODGE KRUGER NEMZETI PARK
Ma a vadrezervátumba megyünk.
Zari, jól vagy?
Szent ég! Ez aztán jó magasan van.
Tegnap este...
zavart a tegnap esti hangulat.
Szórakozni jöttünk. Miért érződik mégis temetésnek?
Ha fel kell hoznom, akkor felhozom, amikor mindenki ott van,
még mindig tudni akarom, miről is volt szó.
Én és Quinton Zarival egy autóban ülünk.
Swanky, Annie, Khanyi és Kudzi...
egy másik autót választottak.
Örülök, hogy egy autóban vagyok a barátaimmal,
pozitív energiával, szeretettel.
Mind egyetértünk az egységben.
Nagyon szomorú vagyok, hogy különváltunk,
de látszólag minden rendben van.
Mutass egy állatot!
Eddig hogy tetszik az utazás?
Ez már a második nap.
Élvezem.
Személy szerint úgy érzem, a tegnapi hangulat mindenkinél…
Igen.
Míg én azt mondogatom, hogy „ezért vagyunk itt”,
addig Khanyi meg...
- Én is észrevettem. - Mindenki észrevette.
Szerintem úgy indult, Zari elkezdte mondani,
„Köszönöm, hogy megtiszteltetek engem. Hogy eljöttetek velem.”
Azt hiszem, a sok „én, én” senkinek sem tetszett.
De azt határozottan kijelenthetem, hogy valami félrement.
- Mit csináltak? - A kisugárzásuk.
Úgy viselkedtek, mint a gonosz nővérek. Amikor beszéltél...
- Úgy... - Az oka meg...
Tegnap én voltam Hamupipőke. És két mostohanővérem van.
Ha már Hamupipőke vagyok, hát akkor az is maradok.
Hamupipőke akarsz lenni.
Ettől még jól alszom, és Hamupipőke maradok.
De hála az égnek, észrevettétek.
Számomra a család a legfontosabb.
Ezt a csapatot büszkén vezetem.
Egy olyan család, amilyet az apámhoz hasonló
ember vezet, könnyen szétesik, amikor a vezető eltávozik.
Sosem fogok a nyomába érni.
Igazából érdekes, hogy nyomról beszélünk,
mert az ő cipője tényleg nagy nyomot hagy.
Igen.
Tudjátok, mégis a nyomába kell érnem,
vezetnem kell a családot.
Apám figyelemre méltó ember volt.
ELLIOT
Csodálatos ember volt számomra, a testvéreimnek, akik nem tőle voltak,
ő tanított meg arra, hogy legyek olyan apa, amilyen lettem.
Bánjak egyformán a gyerekeimmel,
akár tőlem vannak, akár nem, mert ezt tanította nekem az apám.
Csak remélni tudom, hogy egy nap
legalább fele olyan jó ember leszek, mint apám.
Mert…
ha hihetek a síron túli életben,
szerintem egy kicsit büszke rám.
- Ez egy oroszlán? - Hiéna.
Hiéna. Foltos hiéna.
- Azta, a szemét figyeld! - Mi lesz, ha beugrik ide?
- Nem, nem jön be. - Elmenekül.
Istenem, ez egy oroszlán.
Menjünk!
Nekem ez nem játék.
Ijesztően közel van.
Legyen ez a kocsink, ez meg az oroszlánok.
Ennyire voltunk.
- Nem, ez túl közel van. - Ez túl közel van.
Túl közel van, ugye?
Istenem!
- Annie, nyugi. - Nagy.
Annie, nyugi.
- Nem hiszem, hogy megenne. - Menjünk!
Muszáj mennem.
Nigériai csaj vagyok. Fekete lány vagyok.
Nem vagyok oda ilyen fehér emberes dolgokért.
Könyörgöm, menjünk! Swanky!
Induljunk! Felelős vagyok a barátom feleségéért.
Nem akarok bajt.
- Kérem, mehetnénk? - Sofőr úr, menjünk!
Minket néz!
- Menjünk! - Menjünk!
- Tűnjünk el innen! - Menjünk!
Menjünk, srácok!
Nem bírom tovább ezt az utat. Nem érdekel.
- Menjünk tovább! - Menjünk!
Olyan melegem van.
Nem szeretem ezt a kalandot. Nem vagyok oda az ilyenért.
Mondom.
Úristen! Istenem, kérlek!
- Szóval felhozod a témát? - Igen.
Mindenképpen szóba hozom a tegnap estét,
mert ha nem, akkor mindig gond lesz.
Ne söpörjük a szőnyeg alá!
De szép volt.
Swanky, Annie, Khanyi...
röviden kitérnék a tegnapi dologra, amikor felszálltunk a vonatra.
Szóval minden rendben ment, majd nagy hirtelen beszállás után
jól érezhető feszültség támadt.
És ezek az érzetek nem csapnak be.
Épp az mondtam, „Hölgyeim és uraim,
most, hogy itt vagyunk ezen a csodás utazáson!”
Ahogy elhangzott, „Köszönöm, hogy megtiszteltetek,”
ti Khanyival egyértelműen összesúgtatok és kuncogtatok.
Érzem a negativitást,
ami hamarosan rátelepül az asztalnál ülőkre.
Ez belőlem vagy Zariból árad?
Nem belőlem, Zariból.
- Láttad őket, összesúgni és kuncogni? - Suttogtunk?
- Mi? Kudzi mellett ültem. - Egy bizonyos pontnál igen.
- Köszi. - Kudzi mellett ültem.
Baromi udvariatlan volt.
Mit kéne éreznem?
Miért nem szóltál? Mondanod kellett volna!
És onnantól kezdve olyan kimért volt minden beszélgetés.
Mi késztetett a beszéded megtartására?
Olybá tűnt, mintha elloptunk volna tőled valamit.
Mi késztetett a beszédre?
Mert arra panaszkodsz, hogy érezted magad,
amikor ez és ez történt...
Ha a beszéded önmagad fényezésére szolgált,
bármit tesznek mások, mondtad, amit kellett.
- Mi a gond? - Önmagamat fényeztem?
Ezért mondom, ez az a pillanat, amit valószínűleg lekéstünk.
Milyen pillanatot keresel itt? Milyen értéket akarsz megtalálni?
Mert engem most olyan kislányra emlékeztetsz,
aki valamiért kidobálja a játékait, amit nem értek.
Szóval mi a baj?
Azt kérdeztem, mi volt az a tapintható feszültség tegnap.
Mi okozta?
Ez nem tornaóra. Hogy le kéne vezetünk bármit is.
Khanyi, tanúsíts némi tiszteletet!
Miféle tiszteletet?
Khanyi, a partidon hét beszédet tartottál,
mindenki tiszteletben tartotta.
Senki nem zavarta meg a beszédeid. Nem szóltak közbe.
- Köszönöm. - Senki sem beszélt soron kívül.
- Zavartam Zarit? - Senki nem nevetgélt...
Bizonyos mértékben...
Nevetgéltek volna a beszéde alatt?
Nem emlékszel, vagy észre sem vetted.
Beszédet mondott...
Nem konferencián vagyok, hogy bárki beszédet mondjon.
Az én rendezvényemen az van, amit akarok.
Az én bulim. Nem a te partid.
- Pardon,, nem az én bulim? - Nem, ez nem a tiéd.
Én hívtalak meg erre az útra.
- Nem a te bulid. - Meghívtalak.
Ezért mondom, hogy nyilvánvaló gondok voltak.
Ezért mondod most azt, amit érzel.
Csak ennyit kellett volna: „Egyszerűen fáradtak voltunk.”
Most egy sor kérdést felvetsz, mondván, valamiféle elégtételre vágyom.
Mert beszédet tartottál, tapsolnunk kellett volna, minek?
- Elismerésként? - Nem a Super Bowl meccsre jöttem.
Ne már, Zari!
Ezt hagyd az Instagramra!
Senki nem a pompomlányod. Itt nem vagy híresség.
Itt barátok vagytok.
Jaj, ne!
Ki viselkedik itt celebként?
Valahogy te felettünk állónak érzed magad.
Erre nem kerül sor, főnöknő. Érted, Zari?
Khanyi, elég ebből!
Zari nem mondja meg, mit tegyünk.
Khanyi, állítsd le magad!
Ó, szívem!
Sosem tűznék össze Khanyival.
Nem vállalnám be. Kemény dió lenne.
Miért rontjuk el az estét ezzel a beszélgetéssel?
Nem. Nem csevegnétek egymással?
Már ezelőtt is kitárgyaltátok ezt.
Naked, Kayleigh, ha úgy érzitek, kissé leült a hangulat,
nektek kell életet lehelni a társaságba.
Nem, úgy érzem, ezen nem kéne vitázni.
Azt mondták, nincs jó hangulat. Mindez a mi fejünkben dől el.
- Az a kérdés... - Ma nem a hangulat ült le.
Nem vagy boldog ma?
Ne kezdjük már elölről!
Tehát minden reggel szóltok, milyen a kedvetek, mi pedig alkalmazkodunk.
Köszönöm szépen.
Ezt nem Naked és Kayleigh mondja, hanem Zari.
Ma boldogok vagyunk. Egészségedre, Kayleigh!
- Csirió! - Boldog vagyok, azok vagyunk.
Miért nem gyújtottad meg az energiáddal?
Szégyenkezem Naked miatt.
Ha ez a Survivor volt, akkor ők hazamentek.
Mert a törzs komolyan beszélt.
Hogy harcolsz négy ellen hároméves korodban?
- A kis problémád... - A kis csoportod a szafaridon.
A csoporttalálkozón ti hárman. Egy, kettő, három.
Ne fújd fel, hiszen a vonaton nem érdekelt.
Kayleigh és Naked, nagyot csalódtam bennük,
mert velük ültem.
Ma jól éreztem magam.
Azt hittem, ma mindenki baját elsimítottam.
- Srácok, örülök... - Nem mehetnénk?
Elrontod a mai örömömet. Menjünk haza!
Azt hiszem, végeztünk.
Úgy érzem, ez az egész egy szar helyzet.
És senkinek sem kéne élveznie.
Ne ülj oda, és próbáld megosztani a csoportot,
várva, hogy mi is odaüljünk!
Nem, maradhatsz a saját csapatodban.
Szerencsés utat! Viszlát!
Megannyi negatív energia szorult belétek.
Mint a WhatsApp-csoportban.
Zari, Kayleigh és Naked már beszélgettek erről.
Meg is egyeztek egymással.
Szórakoztathatjátok egymást. Megvan a hangulat, mi?
Csináljátok!
Érzed a feszkót a levegőben? Világos.
Olyan tiszta a levegő. Egyértelműen lelomboztak.
Én még jól akarom érezni magam. Már csak egy éjszakánk maradt.
Menjünk bulizni!
Szerintem is partira fel!
SANDTON CITY
Az a tény, hogy már mindenki a vonaton héderel,
arra kényszerít, hogy a személyes szférámmal törődjek.
Andile nagyon jó tanácsot adott, amikor a férfiakkal való viszonyomról beszéltünk.
Nem tudom, készen állok-e a beszélgetésre.
Tudom, hogy odáig van értem.
Szia! Nem akarok felkelni.
Egek! Én is szeretlek.
Nézd, összeillünk. Látod?
Nézz ránk!
Ne kacérkodj!
Mit iszom? Hol a rendelésem?
Vic és én szakítottunk.
Tudom.
Te vagy az első, akinek elmondtam, ne kürtöld világgá!
- Mit? - A szakítást. Azt.
Jól vagy?
Jól vagyok.
Szomorúan, de jól.
Azt hiszem, nem akarok időt pazarolni olyanra,
akivel nincs közös jövőnk.
És szerintem nem volt.
Mi történt?
Szerintem mindkettőnknek túl sok volt a távolság.
Csak úgy éreztem, nem igazán tesz erőfeszítést.
Úgy véltem, „A nagy távolság nehéz. Muszáj kommunikálnod.”
Naponta beszélünk, ő mindig elfoglalt volt.
Mindig dolgoztam valamin, és nem kommunikáltunk.
A kommunikáció nem volt olyan jó, mint szerettem volna,
leginkább ez hiányzott, felszínesen váltottunk pár szót.
Aztán már nem is beszéltünk.
Hát így.
Üzenetet küldtem neki azzal, hogy „A nagy távolság kemény.”
„Sok energiát kell beletenned.”
„Úgy érzem, alig beszéltünk, elfoglalt vagy.”
Erre küldött egy üzenetet,
„Bébi, értem, de nem dumálhatnánk meg holnap.”
Én nyugtáztam, tudom, hová akar kilyukadni.
Valószínűleg azt...
szeretném hallani tőle, hogy
„Sajnálom. Mit csinálhatnék jobban?”
De nem tette, ez érthető, én legalábbis értem.
Szomorú vagyok, de nem kiábrándult,
mert ahogy mondtam, a férfiak eldobhatók.
Egál, hogy jössz vagy mész, itt vagy-e vagy sem.
Tudom, hogy ez egy probléma, amivel foglalkoznom kell.
Ez nem…
Mert eleve arra számítasz, hogy a pasik otthagynak.
Száz százalék.
Te elvagy ezzel, hiszen hároméves voltál, amikor apád lelépett.
Teljesen igaz.
Azt hiszem, aznap, amikor leülsz egy terapeutával szemben,
életedben igazán jól kisírhatod magad.
Nem akarok sírni.
Ne beszélj sírásról! Nem akarok sírni.
Ez a fő oka annak, hogy nem akarom ezt tenni.
Nem akarok sírni.
Nem, engem nem látsz ilyen gyengének. Nem érdemled meg.
- A sírás nem gyengeség. - Az.
Ma este nagy Gatsby-partit rendezek,
számítok rá, ahogy az emberek elmentek, ugyanúgy eljönnek,
készek rá, hogy bulizzanak vagy ignoráljanak.
Akárhogy is, akár jönnek, akár nem,
én a saját bulimon ott leszek.
- Üdv, hogy vagy? - Remekül. Milyen az estéd?
Pompás.
Folytatom a harcot Zarival.
Amíg meg nem érti, hogy mi a barátai vagyunk,
nem pedig a rajongói,
és muszáj lehiggadnia.
Harminchatos.
Az nem lehet. Elvesztem az összes pénzem.
- Ilyen nincs! - Itt vagyunk!
Khanyi, úgy is, mint barátom, ez nem volt túl szép.
A helyében szerintem nem így nyilvánultam volna meg,
ha Khanyival lett volna gondom.
Ne már!
Csak azt akarom, hogy feladja.
De tudom, hogy Zari mindig mindenben győz.
De itt most nem állsz nyerésre. Engedd csak el!
Ismerd be, hogy „Oké , srácok, igazatok van!”
„Bocsánat, folytassuk az estét!”
Gatsby-parti és kaszinóest van,
szóval némi pénzre tehetünk szert, és jól kell kinéznünk,
már alig várom.
- Szia! - Szia, szexi!
- Gyönyörű vagy. - Káprázatosan nézel ki.
Hé, Naked, te aztán kicsípted magad!
Nézd... Ó, igen, fő a változatosság!
Még mindig sok az ellenségeskedés,
és sok szó kimondatlan maradt,
ezért ennek szerintem nem lesz jó vége.
Ma van a legszomorúbb napom Dél-Afrikában.
A barátaim megosztottak.
Rengeteg energiát beleöltem, hogy barátaim egysége megmaradjon.
Ez a munkám. Ez a prioritásom.
Ezért vagyok ezen a Földön, hogy megtartsam az egységet,
őrizzem a szeretetet,
és megtartsam a boldogságot.
Úgy érzem, most dolgavégezetlenül távozok.
Nem tudom, miért veszítünk.
Tettél?
- Igen, ez meg a tiéd. - Látod.
- A kezdők szerencséje. - Nem is értettem.
- Nicsak, ki van itt! - A francba!
Ahogy belépek ebbe a szobába,
szinte megfagyott a levegő.
Ez a hely most nem az időjárás miatt hideg, hanem a hangulat miatt.
Hideg.
- Csodálatosan néztek ki. - Kérsz egy italt?
Azt hiszem, nem találom a szavakat e ruhaköltemények láttán.
Annie öltözete…
ez most vicc?
Remek.
Minek is öltözzem ki?
Ezért?
Egyértelmű a klikkesedés. Olyan világos.
Rendben. Utolsó tétek!
- Jó napunk van, nem? - Lenyűgöző.
Kicsinyes.
Pitiáner.
Tudod, amikor az életed során bevonzod a jó dolgokat.
Ha nem, na az már baj.
Látom, csak Kudzi az, aki nem bonyolódik ebbe a marhaságba.
Az utolsó két-három alkalomkor, amikor találkoztunk...
- Igen. - ...Khanyi és én...
egymás torkának estünk, tudod?
- Igen. - Bocsánatot akartam kérni.
Csak rendezni szeretném a dolgokat Kudzival.
És látom, hogy boldoggá tetted a nővéremet.
Bármit is csináltál, így tovább!
Sosem láttam így ragyogni. Sosem láttam ilyen boldognak.
Kezdem megkedvelni, ahogy megismerem.
Sziasztok, mindenki figyeljen ide!
- Figyelj rá! Swankyre. - Beszédet tartok.
Ugyanazt a megosztottságot látom.
Naked, Kayleigh és Zari ugyanúgy egy kupacban foglal helyet.
Elhozták azt a légkört a vacsoráról,
ahol Zarinak a Gatsby-féle dolgát ünnepelték.
Tényleg nem fogok itt állni
egy megosztott parti kellős közepén.
És tisztán látom a drámázást
és mindazt a marhaságot, ami itt műveltek.
- Ezt nem bírom ma. Mi folyik itt? - Nem leszek részese.
Inkább hagyom, hogy jól szórakozzatok magatokban.
Ha tényleg nem rendezzük ezt itt és most,
nem oldjuk meg ezt a helyzetet ebben a percben...
- Most mi... - ...már itt sem vagyok.
Mert ez... Nem vagyok hajlandó... Nem játszmázom.
És most már a szavaimat sem válogatom meg.
Ha nem fogjuk rendezni ezt a szart,
akkor húzok el.
Bárkinek is kell rendeznie ezt, tegye meg most,
különben itt hagyom ezt a partit, leszállok a vonatról.
nem játszom semmiféle játékot.
Nem bírom ezt a baromságot.
Jól felhúztam magam, tényleg csalódott vagyok.
Dühös, hogy felszálltam a vonatra.
- Swanky, miről beszélsz? - Mindenről.
Kissé elvetetted a sulykot...
Miért vagyunk barátok,
ha folyton ilyen baromságokba keveredünk?
Zari, Kayleigh, Naked, legyen elég ebből a szarból!
Nem kell úgy viselkedni, mintha nem tudnátok, miről beszélek.
Ti megosztjátok ezt a bulit,
ezt a barátságot és ezt a csoportot.
Nem tudtam, hogy Swanky erre képes.
Miről beszél?
- Ugyanezt kérdezem. - Meg azt...
- Én... - Nem is tudom.
Tényleg nem tudod, miről beszélek?
- Nem tudom. - Mégis mi ez?
Nem, először is,
higgadj le!
- Ha segítségre szorulsz... - Nem.
- ...segíthetünk. - Miben?
Nyugalom!
Hogy érted? Milyen segítségre van szükségem?
- Akkor beszélhetünk felnőttek módjára. - Miben?
- Mi a baj? - Miért beszélsz segítségről?
Ha végeztél, tudasd velünk!
Akkor beszélhetünk felnőttek módjára.
Erről az undorító hozzáállásról beszélek.
Ha már segítség. Miféle segítséget nyújthatsz te, Naked?
Vedd vissza a hangod, akkor beszélhetünk felnőttként!
Csak mert mi nem ordibálunk...
- Nem kell kiabálnunk, Naked! - Pontosan.
- Nem kell kiabálnunk. - Mégis kiabálsz.
Nem kell kiabálnunk, Naked!
Ezt mégis hogy érted?
- Nem kell kiabálnunk? - Kezeld!
Érzelmi húrokat pengetsz, és azt várod, hogy kussoljunk.
Kérlek, ezt ne!
Jól felhúztatok, így most ordítok.
Egy szép napot elcsesztetek
olyasmi miatt, ami teljesen lényegtelen volt.
Van egy újfajta szokás, nem értem, honnan jön.
Az emberek irányítani akarják mások tetteit.
Nem szabad kiabálnia.
Meg kell hallgatnod, amikor beszélek. Mégis mi ez?
Ha nem bírod a kiabálását, ereszd el! Engem érdekel, mit akar mondani.
Swanky beszédet akart tartani.
Meghallgattuk a beszédét.
- Én nem akartam felszólalni. - Oké.
- Ez nem beszéd... - Oké, minden...
- Mindenki egyszerre akar dumálni... - Ez nem beszéd volt.
Azt akarjuk, hogy mindenki így beszéljen?
Bébi, nyugi!
Köze sincs a beszédhez. Nem vagyunk szaros gyerekek!
Kibaszottul kiabálhatunk, ha egyszer mindenki azt akarja.
- Kibaszottul kiabálhatunk. - Nem mondtam beszédet!
Nyugodj meg! Kibaszottul kiabálhatunk.
Nem nyugszom meg.
Most viccelsz?
Kayleigh, te aztán nem szólhatsz semmit. Ti kezdtétek.
- Ez lett belőle. - Ti kezdtétek.
Ne mondd, hogy mi kezdtük! Mi aztán soha!
- Nem kezdtem semmit. - Mi kezdtük? Mit is kezdtünk?
Nem kezdtem semmit.
Hogy érted, nem tudod, mi folyik itt?
Már az asztalnál kikezdtél, ránk támadtál. Most úgy teszel...
Nem értem, hogy játszhatják meg így magukat.
Ez a hölgy próbálja szétszakítani a csoportot.
Olyan negatív energiával és kisugárzással csatlakozott a csapathoz.
Látni, ahogy mindenki egymásnak esik, és a társaság klikkekre bomlik.
Srácok, ne csoportosuljatok Quinton és Kayleigh köré!
Zari helyébe képzeltem magam. Hát...
ha valakinek gondja van velem, akkor azt bátran mondja a szemembe!
Olyan ez, mint...
a lassan ölő méreg, ami szétterjed a csapaton.
Tanácstalanok vagyunk. Így...
Nem arról van szó, hogy bárki mellett kiállunk.
De szeretném, ha valaki megmondaná a tutit, mi is a szitu,
Mert páran tanácstalanok vagyunk.
Zari, melletted álltam. Amióta beléptél a csoportba, melletted álltam.
De amióta csak itt vagy, borzolod az emberek idegeit. Igaz?
Mielőtt csatlakoztál volna, soha nem volt efféle hajcihő.
Soha nem feszültek így egymásnak az emberek.
Soha senki nem állt a jókedv útjába, ha csapatosan összejöttünk.
Talán vannak személyes gondjaink,
de nem fújjuk fel a csoport szintjére.
Találkoztam Kayleigh-vel. Beszélgettünk a kapcsolatainkról.
Amikor problémám volt Annie-vel, elmentem hozzá.
Megbeszéltük.
Barátként jössz ebbe a csoportba, de problémákat hozol.
- Zavart keltesz a csoportban. - Tényleg?
Azt csinálod,
hogy összehozod az embereket, majd uralkodni akarsz felettük.
- Tényleg? - A barátság nem erről szól.
Ahogy megvívod a csatáidat, akkora egóval teszed,
mert főnöknőként akarsz kikerülni belőlük.
- Dehogy! - ...mindig tiéd az utolsó szó.
Minden, amit rólam mondasz, nem más, mint amit kivetítesz rám.
Vagy ahogy érzel irántam.
Kapcsold be a hangrögzítőt, vedd fel a beszéded a telefonnal!
Neked kéne. Úgy érzem, egyfajta megfélemlítő energia árad belőled.
Olyasmi, oké, hát itt van. Majd te jól megmondod…
Bármi, amit mondasz, a saját érzéseidről szól.
Én nem így csinálom.
Parókát viselsz. Ez is mű, az is az.
Ezzel nem félemlít meg.
Mert szerinted több a pénzed?
Belekóstoltam a nyomorba és a jólétbe egyaránt.
A gazdagság nem fog megfélemlíteni.
Egyszerűen annyi energiám van, nem lehet nem észrevenni.
Ez a megfélemlítés.
Az önbizalom e magas foka félelmet kelt.
Senkit nem érdekel Zari, és ezt kéne neki is megértenie.
Barátok vagyunk,
köztünk nincsenek szintek.
Amit mondasz, Khanyi, az érzéseidről szól.
Én nem így csinálom.
Zarit elragadják az érzések. Szerinte ez az Instagram,
ahol úgy érzed, „én vagyok a sztár.”
Itt nincs híresség, mind azok vagyunk.
Mind fiatalok vagyunk, híresek, mindenkinek van pénze, gazdagok vagyunk.
Szóval...
mitől is kéne tartanunk?
Nos, mondj bármit is,
elárulok valamit a barátaimról.
Neked meg kell értened,
hogy köztünk nincs hierarchia.
Nincs olyan, hogy „Ki mit mondott, kinek, mikor, hogyan?”
Itt az van, hogy amikor hívsz, mi reagálunk, támogatunk.
Segítségedre sietünk.
És nem érdekel, mi az oka.
Ott vagyunk.
- Ennyi. - Khanyi, befejezted?
Minden, amit rólam mondtál, téves.
Két éles kés egy zsákban, két nő,
két hatalmas erő egymásnak feszül,
akár tetszik, akár nem, összecsapás lesz.
A feliratot fordította: Várkonyi Erika Lívia