NETFLIX REALITY TV
Mezi mnou a Annie je napětí, dost jsme se pohádaly.
Mluvila jsem o ní s Khanyi, se Swankym…
Řekla jsem si, že nejlepší bude
všechny pozvat do vlaku, vypustit páru a trochu se pobavit.
- Zdravím. - Ahoj.
Helemese.
Šla jsem k Andilovi domů, abych osobně doručila pozvánku.
Panečku, tys přišla.
To znělo… Ale nic.
- Říkalas, že nemůžeš přijít. - Máš to tu krásné.
Konečně v jámě lvové.
Zari říkala, že bychom měli být kamarádi, že druhé rande nebude, ale přišla.
Vysílá smíšené signály? Ne.
Je to žena, nechává se dobývat.
Rád ji budu dobývat.
Hráč musí hrát.
Nesu ti pozvánku.
Aha.
To je pro tebe.
- Koukej přijít. - Jak milé.
„Všechny vás srdečně zvu na nejluxusnější jízdu na kontinentě…“
- Přesně tak. - „…Modrým vlakem.“
Pojedeš?
- To nevypadá dobře. - Bohužel nemůžu.
Moc rád bych jel,
a byl s tebou sám, daleko od ostatních.
- Spolu ve vlaku. - Spolu ve vlaku.
Nemohla bys mi utéct. Cítíš to taky?
- Tři dny spolu. - Jo.
Ale nemůžu.
Nemůžu jet, protože ten víkend
beru svoje děti a sourozence
na hrob našeho otce.
Je to pro mě důležitější.
- Je to moc milé. - Nechám ti to tu.
Pro případ, že bys přesunul termín.
- Počkej, tys pozvala všechny? - Všechny. Musíme někam vypadnout.
- Takže i Annie, Swankyho, Khanyi… - Ano.
- …kterou se snažíš… - Ano.
- Všichni v jednom vlaku? - Ano. Přese všechno.
Určitě?
Máme-li vypustit páru, tak ať je to ve vlaku.
Být lady šéfkou samozřejmě obnáší luxus.
Pořádala jsem spoustu oslav, večeří,
chystám i návštěvu zvířecí rezervace.
- No páni! - Fešanda!
Trochu se bojím být ve vlaku plném celebrit…
po 48 hodin.
Tys přišel načas?
- Nechci, aby mi to ujelo. - Zbývá ještě půl hodiny.
Vím, že vlak jede do Mpumalangy,
kde jsem nikdy nebyl, určitě to bude super.
- Hele, kdo přišel. - Konečně!
Jak se máš?
Tohle je poprvé, co budeme všichni na jednom místě déle než 24 hodin.
Vzhledem k naším povahám se to určitě neobejde bez hádek.
Díky, že jste přišli.
- A přijali moje pozvání. - Na Modrý vlak!
Kde je Annie?
Annie tu měla být a není tu.
- Má zpoždění? - A on přišel včas?
- Jo. - Šokující.
Trochu mi vadí, že tu není.
Byla tu. Řekla mi, že tu je. Brnknu jí.
Pomohl jsem Annie se Zari usmířit a mám za to, že se to vyřešilo.
Doufám, že Annie dorazí.
Není tu. Pojďte.
Všichni víme o její hádce s Annie.
Annie to děsně trvá. Doufám, že to stihne.
Nevíme, jestli jí odpustila,
ale nechci se do toho míchat, nakonec jsou obě dospělé.
Musejí si to vyřešit samy.
Nevidím Annie, nevidím Nadiu, dělá mi to starosti.
Co se to děje?
- Je to úzké. - Jdeme na průzkum.
Omrkneme naše kupé.
- To je… Panebože! - Koupelna.
Vejdeme se tam oba?
- Musíme. - Musíme to zkusit.
Doufám, že je zvukotěsná.
- Zkus zakřičet. - Swanky!
Annie!
Rozhlížím se, Annie tu není. Třeba převzala mou roli opozdilce.
Tak schválně.
Jdeme zjistit, co se děje.
Kdo tvrdí, že nejsem romantik, ten lže.
Neseš mi kytky!
Jsi tak milý.
Když jsem zjistil, že Nadia nejede,
zašel jsem za ní,
a taky jsem od poslední návštěvy hodně přemýšlel.
Myslím, že jí dlužím omluvu.
Po našem posledním rozhovoru ohledně Diamonda a Zari,
jsem se nechoval hezky.
Přijímám tvoji omluvu. Děkuju, vážím si toho.
Celá banda je prý ve vlaku, divím se, žes nejel.
- Divím se, žes nejela ty. - To tě nemůže udivovat.
Ona není moje kámoška, co bych tam dělala?
Můj názor na ni ovlivnilo všechno špatné, co se mi o ní doneslo. Nic dobrého.
Chci se držet dál od dramatu, protože drama si vybralo ji.
Umím si představit, co se v tom vlaku stane.
- Myslíš, že tam bude horko? - Horko, oheň, plameny, bomby, topení.
Proč nejedeš ty?
Před pár lety nám odešel táta, pro rodinu je to velice významná věc.
Jedeme navštívit jeho hrob,
dát mu sbohem.
To je krásné.
Kéž bych se s tátou mohla rozloučit. Pořád žije, ale netuším, kde.
Myslím, že můj přístup k mužům a vztahům…
Beru je jako spotřebák, a asi za to může skutečnost,
že jsem nikdy neměla mužský vzor.
Popravdě se ve vztazích nevyznám. Měla jsem dost toxický vztah,
teď jsem s Vicem
a pak je tu ta věc s Diamondem, a popravdě nevím, jak s tím naložit.
Zkoušelas ho najít?
Ne. Bylo by to neuctivé vůči mámě, hrozně moc pro mě udělala.
Když se narodila Gabby, tak jsme se s Rosette rozešli
a čtyři roky jsem dceru neviděl.
Fakt?
Slavil jsem všechny její narozky, psal jí přáníčka, každý rok.
A až se mě na to jednou zeptá, ukážu jí to a řeknu,
že jsem na ni myslel, měl ji rád, ale nebylo mi dovoleno s ní být.
Všechno jí to ukážu.
Co když ho najdu a budu zklamaná?
Aspoň to uzavřeš.
Nevím, jestli to chci otvírat, nejsem připravená tak silně brečet.
- Kde je Annie? - Nastoupila vůbec?
Annie nepřišla. Chci vám všem poděkovat,
že jste přijali mé pozvání a dorazili.
Čeká nás spousta zábavy. Máme naplánovanou večeři.
Máme naplánované safari a spousta dalších aktivit.
Zastavil.
Připravuju se na proslov,
abych svým hostům poděkovala, že přijali pozvání, a…
hádejte, kdo vešel.
Annie!
Nebyla jsem si jistá, jestli v tom vlaku chci být,
když bylo pozvání od Zari.
Ale Swanky trval na tom, že musím jet, že tam bude Khanyi, Kudzi…
Odjeli beze mě, tak jsem zastavila vlak.
- Jak se ti povedlo nastoupit? - Prachy hýbou světem.
Prachy…
- Prachy hýbou světem! - Prachy hýbou světem!
A tak vlak zastavil.
Prosím o pozornost.
Můžeme si rychle připít?
Zari je ztělesněním dramatu.
Špatné vibrace, tak ji znám od začátku.
Ráda bych všem poděkovala, že přijali moje pozvání.
„Že přijali moje pozvání.“
Nelíbilo se mi to.
Řekla jsem si, že nejlépe utužíme vztahy
a víc se poznáme, když spolu budeme trčet ve vlaku.
Přestaňte si šuškat.
Nikdo si nešušká.
Jo, takže díky moc, a dnes večer budeme mít večeři.
Očekávám, že se všichni vymódíte…
Khanyi vypadá, že má nějaký problém.
Mám pocit, že má potřebu sesadit někoho z trůnu, být jako Beyoncé.
Tohle…
není ten typ skupiny, všichni jsme hvězdy, zlato.
- Co to s tebou je? - O co jde?
Co máš za problém?
- Druhá část? - Co se děje?
- Co je? - Co jako?
Se ženuškou.
- Se ženuškou - Je mi zima z klimošky.
Je jí zima, zlato.
Běž ji laskavě před večeří zahřát.
Všiml jsem si jisté nepohody.
Možná je Khanyi zpruzelá,
protože není vhodná chvíle na formálnosti.
Jsme tu, abychom se bavili.
Všichni nastoupili v naprosté pohodě a najednou atmosféra zamrzla.
Neuniká mi něco?
Proslov se zjevně nevydařil.
Navrhuju, aby se na večer vymódili, třeba jim to zlepší náladu.
Někdo navrhuje, abychom šli v pyžamu.
Můj první den ve vlaku, a já už si říkám: „Ještě dva dny.“
„Přežiju to?“
„Pane, smiluj se.“
Všechna místa jsou obsazená, musíme se Swankym sedět…
u Zarina stolu.
Jsou čerstvě usmířené, od toho oběda se neviděly.
Atmosféra je dost tichá a nepříjemná.
Jo.
- Opravdu tolik postuješ… - Jo, baví mě to.
Možná budu potřebovat vrtulník, aby mě odsud dostal.
Nevím, o čem si s ní povídat.
No nic…
To je den, co?
Jsem ráda, že jsme zakopaly válečnou sekeru.
Je to požehnání.
Jestli to nepřijala a jenom předstírá, je mi to šumák, mám to u zadku.
Je tady, a to je hlavní.
Jak jde plánování svatby?
- Obnovení slibu. - Ano.
Svatba se začíná krásně rýsovat.
Začínám být trochu nervózní.
Nemyslela jsem, že budu, už jsem přece vdaná.
První svatba byla na pláži, v Dubaji.
Byla to velká svatba, ale teď chci něco skromného.
Intimního, hodně intimního a v zahradě.
Už teď vím, že nechci Zariny vibrace,
na svojí svatbě.
Nejsem si s Annie moc blízká, když to vezmu z pohledu Zari,
může mi to být ukradené, ale z pohledu ženy jí to přeju.
KRUGERŮV NÁRODNÍ PARK
- Dnes jedeme na safari. - Jsi v pohodě, Zari?
Páni! Spousta šplhání.
Včera…
Včerejší vibrace mi neseděly. Máme se bavit, proč to působí jako pohřeb?
Jestli to téma musím otevřít, udělám to přede všemi,
protože chci vědět, o co šlo.
Já a Quinton jedeme se Zari.
Swanky, Annie, Khanyi a Kudzi se rozhodli jet jiným autem.
Prosím, chci jet tímhle autem, s přáteli a v přátelské atmosféře.
Všichni jsme zajedno.
Mrzí mě, že se musíme rozdělit, ale všechno vypadá pod kontrolou.
Teď chci vidět zvěř.
Jak se ti cesta zatím líbí? Jsme tu teprve druhý den.
Já si to užívám.
Osobně mi připadá, že včerejší nálada byla dost…
Jo.
Vysvětluju, proč jsme tady, a Khanyi udělá…
- Všiml jsem si. - Jako všichni.
Myslím, že to začalo, když Zari řekla: „Díky, že jste přišli na mou akci.“
Myslím, že to „moji“ se dost lidem nelíbilo.
Bylo jasné, že něco není v pořádku.
- Co dělaly? - Jejich energie.
Chovaly se jako zlé sestry. Kdykoli člověk promluvil…
- Jakože… - Má to důvod…
Včera jsem byla Popelka, mám dvě nevlastní sestry.
Jestli mám být Popelka, tak zůstanu Popelkou.
Popelka je dobrá.
Nebudu to řešit a prostě zůstanu Popelkou.
Ale díky bohu, že jste si toho všimli.
Rodina je pro mě vším, vedu tuhle smečku s hrdostí.
Rodina, kterou vede někdo jako můj otec,
se po jeho odchodu snadno rozpadne.
Nemůžu nosit jeho boty.
Je legrační, že je tu skutečně bota,
protože jeho boty si prostě neobuju.
Jo.
Nazout si jeho boty, zaujmout jeho roli,
stát se hlavou rodiny…
Táta byl úžasný člověk.
Byl úžasný pro mě i pro mé sourozence, které nezplodil,
a naučil mě být otcem, jakým dnes jsem.
Jsem otcem všech svý dětí,
vlastních i nevlastních, protože mě to táta naučil.
Můžu jen doufat, že mu jednou budu sahat aspoň po kolena.
Protože…
Kdybych věřil v posmrtný život…
myslím, že by na mě byl pyšný.
- To je lev? - Hyena.
Hyena. Hyena skvrnitá.
- Koukni na ty oči. - Co když sem skočí?
- Ne, to neudělá. - Utíká.
Ježiši, to je lev.
Jedem.
Nelíbí se mi to, je nepříjemně blízko.
Vidíte naše auto? Vidíte lvy?
Jsme takhle blízko.
- Jsme moc blízko. - Moc blízko.
Že je moc blízko?
Panebože!
- Annie, klid. - Je obří.
Klid, Annie.
- Nemyslím, že tě sní. - Jedem.
Chci pryč. Jsem holka z Nigérie, černoška, nejsem na tyhle bělošské zábavy.
Swanky, prosím, pojeďme.
Řidiči, jedeme, mám tu něčí manželku.
Nestojím o potíže.
- Můžeme prosím jet? - Řidiči, jdeme.
Dívá se na nás.
- Jedem. - Jedem.
- Dostaň mě odsud. - Jedem.
Jedem.
Už nechci dobrodružství, nemám zájem.
Nemám zájem.
- Chci pryč. - Jedem.
Je mi horko.
Takové dobrodružství nemám ráda, není to můj šálek čaje, vážně.
Božínku. Prosím.
- Budeš o tom mluvit? - Jo.
Rozhodně chci zmínit včerejší večer, jinak to zůstane viset ve vzduchu.
Nebudu chodit kolem horké kaše.
Ale bylo to fajn.
Swanky, Annie, Khanyi,
chci v rychlosti zmínit včerejší nástup do vlaku.
Všechno bylo super, ale když jsme nastoupili,
objevila se jistá energie, nakažlivá, a víte, že energie nelže.
Začnu říkat: „Dámy a pánové, jsme na krásném výletě,
děkuju vám, že jste přijali pozvání,“
a ty s Khanyi si začnete šuškat a hihňat se.
Cítím negativitu, jak se snáší kolem stolu.
Jsem to já, nebo Zari?
Já to nejsem, to Zari.
- Viděli jste je šeptat a hihňat se? - My šeptaly?
- V jednu chvíli ano. - Seděla jsem s Kudzim.
Bylo to neslušné.
- Jak se mám cítit? - Nic jsi neřekla. Mělas to říct hned.
Od té chvíle rozhovor váznul.
Jak jsme se při tom proslovu měli cítit? Očividně jsme tě o něco připravili.
K čemu ten proslov byl? Teď říkáš, že ti to bylo nepříjemné,
když všechno, co se stalo, tvůj proslov, aby sis honila triko,
řeklas sis svoje, bez ohledu na ostatní.
- Tak o co jde? - Já že si honila triko?
Proto se ptám, o co jsme tě jako připravili.
Jaký okamžik v tom hledáš? Co se z toho snažíš vytěžit?
Na mě totiž působíš jako malá holka,
co vyhazuje hračky z košíku, a vůbec nevím proč.
Tak o co jde?
Jde o to, že včera panovala špatná energie.
Nejsme na těláku, nejdeme hrát zápas.
Khanyi, jde o respekt.
Jaký respekt?
Na svém plese jsi měla sedm proslovů a všichni to respektovali.
Nikdo tě během nich nepřerušoval.
- Díky. - Nikdo nepromluvil.
- A já Zari rušila? - Nikdo se nesmál…
Do jisté míry…
Zasmála ses, když mluvila?
Buď jsi zapomněla, nebo to ani nevíš.
Ona chtěla proslov, ale nejsme na konferenci.
Můj večírek je můj večírek, můj ples, ne tvůj.
- Oprava. Není to moje oslava? - Ne, není.
- To já vás sem pozvala. - Není to tvá oslava.
Proto říkám, že očividně byl problém, proto teď říkáš, jak se cítíš.
Kdyby o nic nešlo, stačilo říct: „Byly jsme unavený“.
Teď vytahuješ spoustu problémů, jakože jsem si honila triko.
Proč bys jinak pronášela proslov?
- Kvůli uznání? - Nejsem tu na Super Bowlu.
Zari.
To si dělej na Instáči.
Nejsme tvý roztleskávačky, tady nejsi celebrita, jsme přátelé.
- Takhle ne. - Kdo se chová jako celebrita?
Máš potřebu se pořád povyšovat, ale tady ne, milá šéfko, je ti to jasný?
- Khanyi, přestaň! - Zari nám nemá co poroučet.
Khanyi, přestaň.
Au, moje srdce. S Khanyi se radši nehádat.
Nesnesla bych to, je fakt tvrdá.
Proč si takhle kazíme večer?
Tak si někdo šuškal, no a co? To jste si měly vyřešit předtím.
Když jste cítili špatnou energii, měli jste dodat vlastní.
Neměli bychom se o tom hádat.
Lidi řekli, že atmosféra zhoustla, všichni jsme to na sobě cítili.
- Otázka je, proč… - Dnes máme dobrou náladu.
Nebo se snad nebavíte?
Ať se to neopakuje.
Sdělte nám každé ráno svou náladu, ať se podle toho můžeme zařídit.
Děkuju.
To není Naked a Kayleigh, mluví z nich Zari.
Máme dobrou náladu. Na zdraví, Kayleigh.
- Na zdraví. - Ať jsme happy.
Proč jsi ho nezapálil svou energií?
Naked by se měl stydět. Být tohle Kdo přežije, jeli by domů.
Kmen jasně promluvil. Jak chcete jít ve třech proti čtyřem?
- Tvůj problémeček… - Tvoje skupinka na safari.
Na vaší skupinové schůzi, všichni tři.
Nehraj si na týmy, když tě to ve vlaku neovlivnilo.
Kayleigh a Naked mě strašně zklamali, protože jsem s nima seděl.
Dobře jsem se dnes bavila, byla jsem na všechny hodná.
- Jste skvělí… - Vypadneme odsud?
Berete mi radost z dnešního dne. Jedem domů.
Končíme.
Celý je to na pytel. Nikdo by se tím neměl bavit.
Nemysli si, že když budeš dělit partu, že si to necháme jen tak líbit.
Zůstaň si se svou skupinkou.
Užijte si cestu. Nazdar.
To vy jste ti negativní. Stejná WhatsAppová skupina.
Zari, Kayleigh a Naked už to probírali.
Byli domluvení, tak ať se baví spolu, když si tak rozumí, no ne?
Cítíte, jak se vyčistil vzduch? Dusili nás, najednou je klid.
Chci si to užít, máme ještě jednu noc.
Uděláme večírek. Jdeme na večírek.
Skutečnost, že jsou všichni ve vlaku,
mě nutí se trochu zamyslet nad svým osobním ekosystémem.
Andile mi moc dobře poradil ohledně mého přístupu k mužům.
Nevím, jestli jsem na to téma připravená. Vím, že chce, abych to udělala.
Ahoj. Nechci vstávat.
- Taky tě mám rád. - Vidíš, jak se shodujeme?
Koukni na nás.
Přestaň mě balit.
Co piju? Kde mám pití?
S Vicem je konec.
Já vím.
Jsi první, komu to říkám, tak si to nech pro sebe.
- Co? - Fakt jsme se rozešli.
- Jsi v pohodě? - Jo. Smutná, ale v pohodě.
Nechci ztrácet čas s někým, s kým nemáme žádnou budoucnost,
a my žádnou neměli.
Co se stalo?
Myslím, že nás oba dostala ta vzdálenost.
Přišlo mi, že se moc nesnažil.
Vztah na dálku je těžký, musíte komunikovat.
Denně jsme si volali, ale vždycky jsem měl práci, nebo já.
Přestože komunikace nebyla nic moc,
nejvíc mi chyběly naše rozhovory.
Přestali jsme mluvit.
Jo.
Poslala jsem mu zprávu, že vztah na dálku je těžký,
člověk se musí hodně snažit, a že má pořád práci a moc nemluvíme.
A on odepsal, že mě chápe, ale jestli to můžeme probrat zítra.
Bylo mi jasný, jak to dopadne, že řekne…
Chtěla bych, aby byl řekl, že ho to mrzí a že se polepší.
Ale neudělal to, což chápu.
Jsem smutná, ale ne zdrcená, protože beru chlapy jako spotřebák.
Je mi fuk, jak to bude.
Vím, že to je problém a musím to řešit.
Což neznamená…
Člověk očekává, že ho chlap opustí.
Rozhodně.
Jsi zvyklá, zažíváš to od tří let.
Rozhodně.
Myslím, že až si sedneš s psychologem,
vybrečíš se jako nikdy v životě.
Nechci brečet. Nemluv o tom, nechci brečet.
Proto nechci k psychologovi, abych nebrečela.
Tu slabost ti nedopřeju, nezasloužíš si to.
- Pláč není slabost. - Je.
Dnes pořádám Gatsbyho párty,
a fakt, že lidi odešli, znamená, že buď budou chtít pařit,
nebo mě budou ignorovat.
Ať už přijdou, nebo ne,
pořád to bude moje vlastní párty.
- Dobrý večer, jak je? - Skvěle. A vy?
Super.
Budu se se Zari dál hádat.
Dokud nepochopí, že jsme její přátelé, ne její fanoušci,
a že se musí uklidnit.
Číslo 36.
To snad ne, všechno prohraju.
- To není možné. - Jsme tady!
Khanyi mě jako kamarádka zklamala.
Kdybych měla problém s Khanyi, nevyjádřila bych to takhle.
No tak.
Jen chci, aby povolila,
ale vím, že celý život vyhrává,
ale tady není nutné vyhrávat, prostě to nech plavat.
Nech to plavat, uznej, že máme pravdu, a hezky si užijeme večer.
Je to Gatsbyho večírek v kasinu,
takže chceme něco vyhrát, chceme vypadat dobře,
a já se na to těším.
- Ahoj! - Čau kočko!
- Jsi překrásná. - Nádherná.
Nakede, konečně ses vyfik!
Vypadáš… Páni, to je změna.
Pořád vládne nevraživost a spousta věcí zůstala nevyřčená,
podle mě to nedopadne dobře.
Je to můj nejsmutnější den v Jižní Africe.
Mí přátelé jsou rozdělení. Moc jsem se snažil udržet mír.
Je to má práce, má priorita.
Byl jsem zrozen k tomu, abych udržoval jednotu,
měl lásku a štěstí.
Proto se cítím zklamaně.
Nevím, proč vyhrávám.
Vsadils?
- Ano, je to tvoje. - Vidíš.
- Štěstí začátečníka. - Nechápu to.
- Hele, kdo přišel. - Pane jo!
Vstoupím do místnosti
a nálada je na bodu mrazu.
Není tam chladno ze zimy, ale kvůli špatné energii.
Studené.
- Vypadáte skvěle. - Chceš drink?
Musím vydýchat ten outfit.
Annin outfit…
To má být vtip?
Super.
Proč se mám módit? Kvůli tomuhle?
Jsme jasně rozdělení, bije to do očí.
Uzavřete sázky.
- Užíváme si to, ne? - Naprosto.
- Je trapná. - Malicherná.
Znáš to, když je někdo zvyklý být středem pozornosti?
Když není, je to problém.
Kudzi je jediný, kdo se té hrůzy neúčastní.
Našich posledních pár setkání…
- No? - …šli jsme si s Khanyi…
po krku, víš?
- Jo. - Chtěl jsem se za to omluvit.
Chci to s Kudzim urovnat.
Má sestra je s tebou šťastná. Pokračuj v tom, co děláš.
Nikdy takhle nezářila, nikdy nebyla takhle šťastná.
Začínám ho mít rád, protože ho poznávám.
- Čau lidi, prosím o pozornost. - Dávejte pozor. Swanky.
Chci něco říct. Vidím stejné rozdělení.
Naked, Kayleigh a Zari sedí spolu.
Přenesli na párty Zarinu negativní energii z večeře.
Nebudu jen tak stát
a účastnit se rozdělené párty.
Je evidentní, jaké drama a jaké nesmysly tu probíhají.
- Dneska nemůžu. O co jde? - Nechci toho být součástí.
Radši bych vás nechal, ať se bavíte sami.
Koukejte to okamžitě vyřešit,
koukejte tu situaci urovnat…
- Co to… - …nebo odejdu.
A myslím to naprosto vážně.
Myslím to smrtelně vážně.
Jestli to nevyřešíme…
končím.
Koukejte si to okamžitě vyříkat, nebo odejdu z oslavy, vystoupím z vlaku,
a myslím to vážně, tohle prostě nesnesu.
Jsem vážně naštvaný a zklamaný. Sere mě, že tu vůbec jsem.
- O čem to mluvíš, Swanky? - O všem.
Přeháníš to…
Na co jsme přátelé, když řešíme takové sračky?
Zari, Kayleigh, Nakede, tohle je na hovno!
Nedělejte, že nevíte, o čem mluvím.
Vnášíte na oslavu rozpory, kazíte přátelství a zasíráte partu.
Netušila jsem, že na to Swanky má.
Co to mele?
- Taky nechápu. - Já taky…
- Já… - Nevím.
Že nevíte, o čem mluvím?
- Nevím. - Co to děláte?
V prvé řadě se uklidni.
- Jestli potřebuješ pomoc, seženeme pomoc. - Jakou pomoc? Nepotřebuju pomoct.
Jak to myslíš? Jakou pomoc potřebuju?
- Pak to probereme jako dospělí. - Pomoc s čím?
- O co ti jde? - Proč mluvíš o pomoci?
Dej vědět, až skončíš. Pak si promluvíme jako dospělí.
Mluvím o vašem nechutným chování.
Prej pomoc. Proč bys mi měl pomáhat?
Sniž volume, pak můžeme mluvit jako dospělí.
Jen proto, že nekřičíme…
- Nemusíme křičet! - No právě.
- Nemusíme křičet. - Ale ty křičíš.
Nemusíme křičet, Nakede!
Jak to myslíš?
- Nemusíme křičet? - Ovládej se.
Nasíráš lidi a očekáváš, že nebudou křičet?
Přestaň.
Naštval jsi mě, můžu křičet.
Zkazili jste skvělý den kvůli naprosté blbosti.
Cítím něco nového, nevím, kde se to v lidech bere,
že chtějí ovládat činy ostatních.
On nesmí křičet, máte mě poslouchat, co to je?
Nech ho křičet, chci si poslechnout, co říká.
Swanky chtěl mít proslov. Poslechli jsme si ho.
- To nebyl proslov. - Fajn.
- Není to proslov… - Je všechno…
- Budou všichni kecat… - To nebyl proslov.
Chceme snad, aby takhle všichni mluvili?
Klid, zlato.
Takhle se nemluví, nejsme žádný zasraný děti!
Kdo chce křičet, může si do prdele křičet!
- Můžem kurva křičet! - Já neměl žádnej proslov!
Koukej se kurva uklidnit, všichni si můžeme řvát.
Neuklidním se.
Děláš si srandu?
Kayleigh, vy jste si začali.
- Jsme tady. - Začali jste si.
Neříkej, že jsme si začali, nic jsme si nezačali.
- Já rozhodně ne. - My si začali? A co jsme jako začali?
Nic jsem nezačala.
Chceš říct, že nechápeš, o co tu jde?
U stolu jste na nás vyjeli, a teď se chováš jak…
Jak může být někdo tak falešný? Ta ženská se nás snaží rozdělit.
Vnesla do party tolik negativní energie.
Hele, jak se všichni hádají a rozdělují.
Ne, Quintona a Kayleigh do toho netahejte.
Dívám se na to Zarinýma očima.
Kdyby se mnou měl někdo problém, má mi to říct.
A teď…
se celá parta utápí v jedu
a vůbec to netušíme.
Nejde o to se někoho zastat.
Ale chci, aby to někdo řekl nahlas.
Protože někdo je úplně mimo.
Zari, cos mezi nás přišla, tak se tě zastávám.
A cos mezi nás přišla, vyvoláváš rozbroje. Nemám pravdu?
Před tebou jsme se nikdy takhle nehádali.
Nikdo proti nikomu takhle nebrojil.
Nikdo nám nebránil se jako skupina dobře bavit.
Možná máme osobní neshody, ale netaháme je do skupiny.
Bavila jsem se s Kayleigh o našich vztazích.
Když jsem se chytla s Annie, šla jsem za ní domů a probraly jsme to.
Tys mezi nás přišla jako kámoška a vyvolala jsi problémy.
- Vnášíš mezi nás zmatek. - Vážně?
Ty totiž svoláváš lidi, abys jim mohla vládnout.
- Vážně? - Přátelství není vláda.
Bojuješ prostřednictvím svého ega, protože chceš být šéfka…
- To ne. - …a mít poslední slovo.
Všechno, co o mně říkáš, sedí na tebe.
Nebo mě tak vnímáš.
Zapni si nahrávání, nahraj si na telefon, co říkáš.
Ty bys měla. Řekla bych, že tu vládne zastrašovací energie,
žes jako zasáhla, a všechno, co říkáš, všechno sedí na to, jak se cítíš.
Já tohle nedělám.
Umělé vlasy, umělé všechno, to mě nezastraší.
Myslíš si, že můžeš, protože máš prachy?
Zažila jsem chudobu i bohatství. Bohatství mě nezastraší.
Vyzařuji takovou energii, která když je přítomná,
je zastrašující.
Mám moc velkou sebedůvěru a lidi to zastrašuje.
Zari musí pochopit, že nikoho nezajímá,
a že mít přátele znamená být si rovni.
Popisuješ vlastní pocity, Khanyi, já se takhle nechovám.
Zari se rozohnila, myslí si, že je na Instáči, že ona je hvězda.
Tady jsme všichni hvězdy.
Všichni jsme mladí, slavní, všichni máme peníze, jsme bohatí.
Tak… čeho se máme bát?
Říkej si, co chceš,
já ti o svých přátelích něco řeknu.
Musíš pochopit, že tu nemáme žádný systém hodnot.
Žádné „Kdo co udělal pro koho, kdy a jak?“
My držíme spolu, a když někdo zavolá, přijdeme.
Dorazíme, neřešíme proč, prostě přijdeme.
- A končím. - Khanyi, jsi úplně vedle.
Když jsou někde dvě ženy, dvě silné ženy,
tak budou spory, a nic s tím nenaděláte.