РЕАЛІТІ-ШОУ NETFLIX
Сванкі!
Дуже кортить побачити Сванкі та все йому розповісти.
Як і що відбувалося, що маю нову обручку.
Енні!
Сванкі!
Я дуже радий бачити Енні, бо минуло вже кілька днів як вона поїхала
- в Сан-Сіті з 2 - Face-ом.
Поки я не почала розповідь, вгадай, хто виходить заміж?
Хто виходить заміж?
-Годі гратися! -Він знову освідчився!
Якого біса?
Ця новина мене дуже потішила.
Бачити, що вона щаслива, для мене радість,
надто багато було злетів і падінь.
Зараз все ніби-то добре, ніби-то гаразд,
але то був довгий шлях.
Відчуваю, це стане новим початком у твоєму
житті. Нове десятиліття…
-Так! -Усе по-новому.
Нова обручка, нове весілля…
-Нове весілля. -А нова дитина теж буде?
У нас семеро дітей, досить вже!
Ще одна не завадить.
Не можу дочекатися. Не можу!
Отже, ми тут… Не знаю, чому я тут, якщо чесно.
Подзвонив Сванкі, каже: «Подруго, треба бути!» То я й прийшла.
Це такий собі водопій для багатьох у Йоганнесбурзі,
необов'язково, щоб була якась подія, чи ще щось.
Свято вже тут!
-Привіт! -Привіт, красунчику!
Було сказано мати гарний вигляд, тож зустрічайте!
Я мав потрясний вигляд!
-Зарі, не починай. -Привіт, красунчику!
Даймонда тут немає, не заводь мене.
Зарі посміхається.
І посміхається саме мені.
Я озирнувся навкруги,
жодних діамантів, це золотий шанс.
-Привіт. -Привіт.
Обійми-но як слід.
-Як приємно. -Справді?
Не так голосно.
Як так?
Друзі…
Зарі зі мною відверто фліртує, друже.
Не хочу про це чути.
Ти ж бачив?
-Я… -Я не вигадую.
Нічого не бачу, нічого не чую.
Анділє й Зарі…
здається, вони сходяться надто близько, як на мене.
Тобто, ми ж знаємо, що Даймонд кохає цю жінку…
Просто тримай себе в руках!
Зрозумів тебе!
І неси мою випивку, займи руки, щоб не тяглися до її цицьок.
Завжди!
Ми з Енні зібрали разом наших друзів,
- бо 2 - Baba й Енні оновлять обітниці, а це…
треба відсвяткувати!
Он як? Тепер, зрозуміло, чому ми тут.
Енні прийшла у короткій сукні. Навіть не сукні. То була сорочка.
Як справи, подруго?
Любий, це моя дуже хороша подруга.
Радий знайомству.
Не дивно, що ми її «загубили», бо вона просто якось… замовкла.
- Привіт, 2 - Baba. Як справи?
-Радий знайомству. -Любий, це Діджей Голий.
Я розповідала тобі про Кейлі.
Я можу відрізнити жінку, яка щойно мала гарний секс,
вона посміхається від вуха до вуха.
Коли твій коханий тут, це щастя, еге?
Енні мала дуже щасливий вигляд,
та в той самий час,
у мене склалося відчуття…
що насправді це не йде від серця.
Не знаю.
Гаразд, друзі, я така щаслива.
І я хочу поділитися цим з усіма вами.
Інносент знову освідчився. Ми поновимо обітниці.
Можу й встати.
Не знаю, що відчувати.
Не знаю. Змішані почуття.
Після всього, що між ними сталося, вони знову закохані.
Тобто, ми усі знаємо, її ставлення до свого шлюбу, чоловіка.
Щось я не впевнена.
Кхані, минулої ночі мене аж трусило, я плакала, немов дитина,
бо Інносент говорив про речі,
яких, як я думала, він роками навіть і не помічав.
Про таке… Мені здавалося, цей чоловік
недбалий до всього, недбалий до мене.
Надто вже недбалий до мене.
Якби не моє кохання, ти б мене через це втратив.
Схоже, все не зовсім так, як вона показує.
У цих стосунках є щось іще, окрім слів:
«Ти був недбалим. Може, змінишся?»
Будь милішою. Ти йому ніби погрожуєш.
-Ні! -Ні, вона викладає факти.
Але плутає недбалість з довірою.
Я їй довіряю.
-Дуже за вас рада. -Молодець. Добре.
Дякую, братчику.
Я знаю, що він серйозний, що ці стосунки важливі для неї,
чим вона пожертвувала.
У минулому були розчарування, але вона з надією дивиться в майбутнє.
Не підведи її, вона вся твоя.
Друзі, як не шкода, але маю йти. Мушу їхати в аеропорт.
-Так швидко! -Еге ж.
-Поговорімо, поки ти тут. -Я перша хотіла поговорити.
-Тоді йди. -Хочеш поговорити? Добре.
-Вибач, нічого такого. -Усе нормально.
Я хочу окремо поговорити з Інносентом,
бо Енні весь час переймається, звідки я знаю її чоловіка,
здається, це її дуже-таки непокоїть.
Зарі, дорогенька, що відбувається?
-Любий, іди попереду, не позаду. -То що?
Здуріти можна!
Я готовий до будь-чого… Я не знав, у чому саме справа.
То що між вами таке?
Ми були на вечірці в батька моїх дітей, подзвонили тобі,
вона подзвонила, а ти: «Привіт, Даймонде, Зарі».
Кажеш: «Зарі, Леді-бос».
Їй не сподобалося.
Все питала: «Звідки ти знаєш мого чоловіка?»
Вийшла велика проблема. Я їй: «Я знаю твого чоловіка не в тому сенсі».
Типу, ми знайомі, але ніяких побачень, нічого такого.
Отакої! Звідки це взялося?
Я навіть не знав, що на це сказати.
Хочеш її позлити?
Якби я цього хотіла, сказала б: «Так, я трахнула твого чоловіка»
Знаєш же, вона б… Енні!
-Так, люба! -Іди-но сюди!
Я не знаю, чому вона мене кличе, але ж такий щасливий день.
То чому ні? «Друзі, вибачте. Піду побалакати із Зарі та Інносентом».
-Просто, щоб усе було ясно… -Ага.
Ми з твоїм чоловіком ніколи не спали…
-Я й не думала… -Ніколи не… Слухай!
-Ти ж не була певна. -Ти все ж таки хочеш її позлити?
Звідки все це йде?
Чому ти це кажеш у присутності мого чоловіка?
Це ж абсолютна неповага до мене.
Ні, розумієш, після того дзвінка, та хоч в інших спитай, любий.
Коли ти… Він тоді сказав: «Передавай привіт Зарі, Леді-босу».
Тож я така: «Гаразд, то звідки ти його знаєш?»
-Тебе теж питала, так? -Не прикидайся перед чоловіком.
Ти не так тоді сказала.
-«Звідки знаєш мого чоловіка?» -Я сказала: «Ти його знаєш?»
Не так.
Я здивована.
Задоволена?
Інносент любить темношкірих дівчат.
-Задоволена? -Він любить темношкірих.
Все, ходімо.
Це ж не просто батько моїх дітей.
Він не просто мій хлопець. Не хтось, з ким я зустрічаюся.
Це мій чоловік. Ми десять років у шлюбі.
Хто ти така, щоб таке мені казати при ньому?
-Боже мій. Все добре, чоловіче. -Він іде позад мене.
-Він іде за мною. Я не винна. -Йому подобаються менші дупи.
Але зраджують з протилежностями.
Гадки не маю, що то було. Не розумію. Не можу пояснити.
-Любий, нам пора. -Еге ж.
Ходімо.
Чому ви..?
-І куди ви йдете? -Вони йдуть у спальню.
Я не хочу, щоб він їхав. Хотіла, щоб він потусив з моїми друзями.
Але йому треба їхати.
Йому треба працювати.
Прошу, підійди.
Можна без сварок? Настрій же гарний.
-Ніхто не свариться. -Можу прийти додому спокійною?
Ми щасливі, правда ж?
Наші з Кхані останні розмови закінчувалися дуже таки гаряче.
Тож, я відвів її вбік,
щоб ми з нею могли нормально й тверезо поговорити як дорослі.
Повір, Голий не зможе впоратись із цим так, щоб їй сподобалось,
І вона розізлиться!
Чи скінчиться це сьогодні тихо-мирно?
Чи вдасться нам з Голим поговорити по-людськи?
Я хотів…
вибачитись…
за свою роль у тій дурні, що сталася.
І, якщо я перетинав межі у певні моменти,
я хочу перепросити.
Я розумію, іноді, коли з'являється нове кохання,
можливо, у тебе паморочиться в голові.
Ясно ж, що той чотириокий зануда якось причарував тебе своїм членом.
Прикинувся таким Стівом Уркелем, заморочив тобі голову,
от ти й не можеш нормально думати.
Це нічого!
Це нічого.
Ти щойно вибачився, але таки кажеш, що я дурна…
Знову ображаєш, братику.
Це не вибачення.
Коли вибачаються, повинен пройти час.
А він - знову до припущень.
Ти так кажеш, ніби я не здатна зрозуміти, що відбувається.
-Ні, здатна. -І все лише через «Ч».
Ні, звісно ж, не через «Ч». Але ж той «Ч» таки хороший, еге ж?
Я страждаю, бо я - його віддзеркалення.
Ось чому я сьогодні вибачаюся.
Хтозна, чим я тебе розізлив, але просто хочу перепросити.
Дякую.
Я знаю, останні пару тижнів ми сварилися,
але, що б не сталося,
сподіваюсь, що вона розуміє: все сказане мною йшло від добрих намірів.
І, звісно, я хочу з нею помиритися.
Отже, ми із Зарі переглядаємося та часто усміхаємося.
Мені треба розуміти, що відбувається у її житті.
Я кілька разів говорив із Даймондом, з його боку
все нормально. Але мушу почути це від неї,
бо на вечірці здавалося, що їм добре.
У нас із ним не ті відносини, отже…
-Та годі, Зарі, я ж бачив… -Клянуся. Обіцяю тобі.
Ті двоє що..?
Чому він тримає її руку?
Нічого.
Ніби просто…
Анділє, ви із Зарі, якісь ви зосереджені. Що відбувається?
-Коньяк смакуємо. -Зарі, посунься-но.
Я, типу, спантеличений.
Що це ви, друзі, такі, знаєте, лагідні?
Обіймаєтеся?
Для мене то було занадто, незрозуміло.
-Заздриш, що я тут сиджу? -Мені? Чого б це? Ні. Розважайтеся!
-Ні, ми ж… -То було неввічливо.
Якого..?
-Ми просто поговоримо. -Про що?
Анділє й Зарі кортить,
це безвідповідально.
Це - рецепт біди.
Вам завидно!
Ми обоє дорослі. Заманеться інтрижки на стороні - так і буде.
Він з кимось із них зустрічається? Ні. У мене з кимось із них стосунки? Ні.
-У твоєму житті хтось є? -Ага.
Даймонд знає, що в тебе хтось є?
Даймонд знає, що хтось є.
І він не заперечує?
Не знаю. Ніколи не питала: «У мене дехто є. Що скажеш?»
От що я скажу:
де є двоє, може бути й троє.
Я чув, поліандрія зараз модна.
Є шанси, що ви знову будете разом? Тільки чесно.
-А він думає, що є? -Гадаю, так.
-Тобі це подобається? -Ні, не подобається.
Я хочу, щоб він когось знайшов та подорослішав.
Як? Ти ж його тримаєш.
Я його не тримаю.
Він сам тримається. Це різні речі.
Щоб зробити отак,
потрібен дозвіл.
Якщо ти - отак-от, все ясно. А як і далі тримаю - ти дозволяєш.
Але отак я з ним не роблю.
Треба це припинити.
-Цього не має бути. Це неправильно. -Не має. Дуже неправильно.
Друзі мої, я мушу про це сказати, бо, ну чесно…
у Даймонда з цією жінкою є діти.
Кодекс чоловіків: не торкайся колишньої друга,
не ночуй у неї вдома,
не допомагай їй вдягтися, не цілуй, не чіпай.
У розмові є бар'єри.
Сподіваюсь, Даймонд наклав на твій член танзанійське закляття.
-Чого б це? -Не придурюйся!
-Та ми просто розмовляли. -Ні.
Ви…
-Вони трималися за руки. -Отож. То вже занадто.
-Я й тебе за руку беру. -Ні, не бреши.
Нам слід поважати одне одного, навіть коли хтось із нас відсутній.
У цьому сутність дружби.
Як я не тут, так, навідай мою дівчину, перевір, як вона,
але ж не яка вона в ліжку.
…чотири місяці.
Як ми почали зустрічатись,
були, типу, спонтанні почуття одне до одного.
Нам обом подобалось бути сексуальними.
Жодного планування. Просто це відбувалося.
-А потім як відрізало. -Усе змінилося.
Я справді думаю, що терапія працює. Та, гадаю, шлях попереду ще довгий.
Я буквально пішла
й купила найсексуальніші панчохи з сітки, вчора ввечері.
Вдягла їх, і така: «Ого-го!
Погляньте-но!» Тобто, до біса сексі!
Тож ми йдемо нагору.
-Клянуся, я тобі не брешу… -Він заснув?
Ми пролежали, обіцяю, ти точно подумаєш, що я тобі брешу,
я рахувала. Ось як усе погано.
Я нарахувала десять секунд.
І нічого? Жодного руху?
Про що ти? Жодного руху, якби ж то.
Він захропів. Богом клянуся, захропів.
Знаєш що я зробила? Штовхаю його легенько,
і така собі: «Любий, ти й справді хропеш, чи це такий жарт?»
Це правда.
А він мені: «Ні, люба, я не сплю».
Кажу: «А, то це такий жарт? Ти з мене знущаєшся? Що відбувається?»
Я лежала й думала: «Та до біса. Більше я їх не вдягну.
Байдуже, чого ти хочеш, не буду сексі. Навіщо? Для кого?»
Точно.
Здається, Голому та Кейлі дійсно треба вчитися розуміти одне одного.
Я ж добре бачу, що вони закохані.
Та конфлікт таки є.
Ти ж розумієш, що проблема в тобі?
-У мені? -Так.
Що я зробив?
Вона нудиться, їй здається, що отримує не все.
Гаразд, я тобі скажу.
-Коли ми с Кейлі почали зустрічатися… -Це було мило.
-Було весело. -Бо вона була поряд не весь час.
Думаю, у відносинах кожному потрібен власний простір.
У мене багато повсякденних справ…
-Я ж батько-одинак. -Точно.
Отже, потрібен час на сина,
а ще мені потрібен час на самого себе.
Може, я міг би бути романтичним
і кохав би її так, як їй хочеться, якби вона дала мені трохи часу
для себе.
Щоб, коли вона приходить у мій дім, я за нею насправді скучив,
спланував би щось для нас обох, якось так.
-Але вона весь час там. -Хочеш, щоб вона виїхала?
Ні, вона ж і не переїжджала.
Я не пропонував з'їхатись.
Вона просто там.
Якщо у чоловіка такі думки,
жінці варто замислитись: а що ти тут робиш?
Коли вона ось така, в мене й ерекція спадає.
Ти ж не будеш пхати пеніса в когось, хто отак-от…
весь час.
Їй треба щотижня їхати додому на три дні.
Повернеться, а тут новенький я.
А якби хоча б два дні на тиждень вона не скаржилася, може,
цього й не знадобилося б.
Отже, переді мною дві Енні.
Матір, що тягне все на собі, поки батько працює деінде.
А тепер - метелик, що просто собі пурхає, ніби ніколи нічого мені не розповідала.
Я стурбована.
І, аби не зруйнувати свято,
чи не здаватися заздрісною до чужого щастя,
мені треба поговорити з Енні наодинці,
дізнатися, чи це саме те, чого вона хоче,
після всього, що вона мені розповідала.
Чи вона справді в захваті?
Розкажи-но про ті заручини, на вечірці то було так несподівано…
Я ж хотіла ще на вечірці, але…
Але я таки хочу знати, що сталося?
-По-перше, почну з самого головного. -Так.
Він заговорив, про те,
що, той факт, що я не вдома, навів його на розуміння багатьох речей,
тих, що він, типу, сприймав за даність увесь час,
і що хоче, аби я знала, як він усе це цінує.
Він говорив про речі, які, чесно скажу, Кхані, в глибині душі
я не думала, що Інносент помічає усі ті дрібниці.
Я не знаю людину, з якою зараз сиджу.
Вона весь час тільки й говорить,
яка то була чудесна й гарна вечеря, і…
як він її здивував, як вони гуляли пляжем у Сан-Сіті.
«Боже мій! Це нове життя. Мій чоловік повернувся».
Це ніби дивишся фільм, на мить відійшла, і вже не розумієш сюжет.
Я мовчу, бо дивлюся тобі в очі
і бачу…
ніби саме на ці слова ти завжди й чекала,
саме на ці вибачення й сподівалася. Що для тебе це правильно.
Гадаю, цих вибачень я чекала десять років.
Думаєш, рана загоїться?
Інносент - хороша людина…
ось що важливо.
У нього хороший дух, хороша душа.
Як подруга,
хоч і вважаю, що з її боку це велика помилка,
я її підтримаю.
Одружена Енні - віддана…
Я стараюся.
Але мені здається, що Енні
забагато жертвує заради тих, кого любить, забуває про себе.
-Я над цим працюю. -І… Еге ж.
Я просто хотіла знати,
чи ти відчуваєш,
що це саме твоє кіно, ти тепер головна.
Насправді я ніколи не була такою певною,
як-от зараз.
Така вже я є, я віддана всьому, що люблю.
І як я вже що роблю, Кхані,
то роблю, аж поки не вийде.
Я знаю.
Може, мені треба зустрітися - з 2 - Baba та поговорити з ним.
Це моя вечірка, можу й поплакати, як схочу
Слухайте, це моя вечірка,
вечірка роздумів про минуле, але й надії на майбутнє.
Це поетична вечірка «Всі у білому».
Прибувши на вечірку, я зрозуміла: вона розкішна.
Сценарій чудовий. Люди дивовижні.
Я таке люблю. Це мило!
Ласкаво прошу!
Тут і матері обох моїх дітей,
вони дуже важливі у моєму житті.
Вони скріплюють собою все, з чого зроблений Анділє.
Погляньте-но, Рапунцель та темний принц!
Мені подобається.
Не думав я, що несподівано потраплю на весілля.
А от, знаєш, потрапив.
Ми тут і що це?
Тут і всі його жінки.
Сподіваюсь, ніхто не посвариться і все буде чудово,
а як і ні, мені таки начхати.
-Абсолютно разючий вигляд. -Дякую.
Лише Анділє міг зібрати в одному місці обох мам своїх дітей.
І потенційна -
на додачу.
-Зарі така гарна. -Не треба!
Ні-ні, я не це мав на увазі.
Вам із Даймондом потрібен екзорцист.
Усі інші бачать теж, що і я?
Та дівчина, що з камерою, вона матір другої дитини Анділє.
-З сивим волоссям? -НІ.
То мама його першої дитини.
Так, ходімо. Підходь ближче. Ну-бо.
Що? Так буває?
Так, вони обидві…
-Знаю, еге ж. -Він їх обох запросив?
-А її дитині, здається, місяців шість. -Котрої?
Тієї, що розмовляє з Голим.
-Ось і перша ні підході. -Боже.
Вітаю. Привіт. Я Енні.
-Рада знайомству. -Розетт.
-Дуже приємно. -Рада знайомству.
Я відмовляюся думати, що я єдина,
хто має здоровий глузд і розуміє, що це
неправильно.
-Обіймеш? Ти мене не обійняла. -Хто б говорив…
Просто обійми мене. Як слід обійми.
Як слід, це як?
Щоб не здавалося, що ми йдемо до церкви.
Щоразу, коли ми у кімнаті, якщо там присутня Зарі,
чомусь, якимось чином
я відчуваю бажання побути з нею на самоті.
А ти любиш пофліртувати.
Я не такий, але знаю, хто мені до душі.
І хто тобі подобається?
Подобаються сильні жінки.
Чудово.
Жінки, що знають, чого хочуть.
Гаразд.
-Які отримують те, що хочуть… -Добре.
…попри будь-що.
І так сталося, що це я?
Хіба ні?
Ти ж Леді-бос, чи не так?
Що є між нами з Анділє? Анділє створює настрій.
З Анділє приємно. Він чарівний, любить фліртувати.
Щодо мене, то нічого. Подобається спілкуватися.
Може, нам треба якось
обрати час поговорити, десь у затишку.
У затишку?
Лише ми з тобою, щоб можна було як слід поговорити.
Тут так гарно. Ти не любиш Йобург?
Це згода?
-Зарі, поглянь на мене. -Що?
Ти це відчуваєш?
Між нами приємні емоції,
та не думаю, що може бути щось більше.
Більшого не прошу. Емоції.
Мені хочеться бути з нею на одинці, без нікого,
щоб зрозуміти, що це.
Ти красуня.
Дякую.
Зарі відвела мене вбік.
Я думала, вона заговорить про тих матусь,
але ні, насправді вона говорить про Енні.
Отже, стосовно цієї ситуації з Енні.
Як тут був її чоловік, вона не була дивною?
«Друзі..!» - наче то була якась інша Енні.
-Енні, що я тоді бачила, я не знаю. -Аж зі шкіри лізла.
Я себе тоді спитала: «Що відбувається?»
Хочеш йому щось довести?
Як мені треба ввести чоловіка в оману, типу: «У мене все ОК», -
саме так я й роблю. Ні, щось тут не так.
Це безглуздо. Енні хоче поновити обітниці,
але у її шлюбі ціла купа нерозв'язаних проблем.
Бо однієї миті вона щаслива, сумує за ним,
а вже наступної - плаче через те, як він з нею чинить…
Якось воно заплутано.
Пам'ятаєш, то вона йому каже:
«Ти був до мене недбалий. Тобі треба припинити бути недбалим.
-Не кривдь мене». -Він каже: «Це довіра».
Він їй: «Це довіра».
То було сильно.
Отже, попри все що він робить, вона така:
«Я триматимусь за нього, хай там що».
Так, вона типова африканська жінка.
Чіплятися за шлюб, зберігати його за будь-яку ціну.
Оце так нас виховали?
Енні. Якимось чином, я почуваюся як Енні…
-Ми зламані. -Хтось мусить поговорити з Енні.
-Ми всі зламані, подруго… -Ні, Енні дуже зламана.
У глибині.
Особисто я вважаю, що Зарі заінтригована Енні.
Між ними точиться таємна боротьба за владу.
Дві африканські королеви у спробах дізнатися більше одна про одну.
Річ не в прихильності.
Просто підбирається. Хоче мати зброю.
Особисто мені треба запросити Енні на ланч.
-Поговорити віч-на-віч. -По-дівчачому.
Ага. «Що відбувається?» Типу: «Все гаразд?»
-Якою буде відповідь… -«Ти щаслива?»
Ні, Енні не щаслива.
Їй треба бути обережною, щоб її саму не покусали.
Тож учора, Зарі така, підійшла до твого чоловіка,
відвела його вбік. Що ти тоді відчула?
Це було дивно?
-Аж ніяк. Навіть і брехати не буду. -Невже?
Проблема не в тому, що відійшли.
Це нормально.
А от те, що вона мене покликала,
аби виявити неповагу в присутності мого чоловіка,
це таки проблема.
Каже: «Ти ж питала… Я саме розповідала твоєму чоловікові,
що ти питала в мене, звідки я його знаю,
чи між нами щось було, чи ми не…»
Чекай, між ким щось було?
Ні, нічого й ніколи.
Я спитала: «Звідки ти його знаєш? Ви десь зустрічалися?»
Просте й нормальне питання.
А вона цим скористалася, щоб при Інносенті сказати:
«Здається, ти не впевнена».
Шкода, що Зарі не відійшла зі мною,
сказала б, як нормальна жінка. Скажи мені як жінка жінці.
Навіщо втягувати в це мого чоловіка, казати таке при ньому?
Чого ти намагаєшся досягти?
Що намагаєшся зробити? Не розумію.
Вона ж і близько не його типаж. Вона гарненька.
Вона гарна, жодних заперечень,
але Інносент полюбляє темношкірих дівчат,
а як і не темненьких, то мініатюрних, маленьких жінок.
-Зарі, вона… -Вона не його типу.
Я прямо там їй і сказала: «Сестро, ти не його типаж».
У будь-якому разі ти йому не цікава.
Вона сказала: «Ти не певна». Ніби мене звинуватила.
Я собі: «Дівчино, не треба. Не лізь у це». Я їй все скажу.
Я просто її запрошу і ми поговоримо.
Подружко.
-Привіт, як справи? -Привіт.
Я запросила Зарі трохи випити разом.
Мусила їй пояснити, що то було образливо.
Я б так ніколи не вчинила.
Це ж мій дім, моя сім'я.
Я з цим не граюся. Не чіпай мою сім'ю.
У які б ігри ти не грала зі своїми друзями,
зі мною так не треба.
Так, я рада, що ти прийшла.
Дуже добре, що ти прийшла.
Гаразд, ось вона я.
Погані емоції дуже заразні,
я відчуваю якусь напруженість.
Щойно я сіла,
вона каже: «Зарі, дозволь відразу перейти до справи».
Гаразд.
Я про те, що тоді сталося,
коли я привела Інносента знайомитися.
Ти мене кличеш, я подумала, що ти сказала, ніби я думаю, що між вами щось було.
І першим, що ти мені сказала було:
«Я саме розповідала твоєму чоловікові, що ти почуваєшся не певно щодо мене, ніби
в нас щось було».
Я розгубилася, бо не могла такого пригадати.
Намагаюсь сказати, що говорила про інше,
а ти кажеш: «Та ну, мила, годі брехати. Не бреши».
-У тебе все? -У мене в голові…
-Ні, не все. -Гаразд.
У мене в голові думка: «Як ти смієш називати мене брехухою при чоловікові?»
Навіщо це тобі?
Ти закінчила? Продовжиш далі, чи потрібні відповіді?
Говори, якщо хочеш. Навряд чи будь-яка відповідь це виправдає.
Вона постійно мене питала, звідки я знаю її чоловіка.
Ти мене таки питала.
Я відвела його в бік
не для того, щоб поскаржитись. Я не скаржилася.
-Дозволь нагадати тобі, як це почалося. -Так?
Вечірка в Даймонда. Дзвонить твій чоловік.
Ти всіх йому показуєш. Показуєш йому…
Усіх, так, усіх своїх друзів, з ким я.
-Саме твій чоловік наполягає… -Привітатися з тобою.
…на розмові із Леді-босом.
Ні, Інносент розмовляв з усіма й кожним за тим столом.
Саме ти почала питати:
«А чому це мій чоловік раптом дуже
захотів поговорити із Зарі Леді-босом наодинці?»
Ось коли це почалося. Просто нагадую.
Наступного разу, на тому чаюванні,
ти знову за своє. Те ж запитання, гадаю, двічі чи тричі.
Питаєш: «Але ж Зарі, звідки ти знаєш мого чоловіка?»
Розумію, до чого ти.
Не грай тут жертву. Я намагаюсь пояснити.
Грати жертву?
-Зарі, по-перше… -Ні, я закінчу.
Не можна казати, що я не певна.
Ти й близько не стояла біля жінок, з якими він був.
Який сенс? Чом не поговорила зі мною?
-Немає сенсу. Може, в мене його немає. -Може й немає.
Тому нікого й утримати не можеш, через своє ставлення.
Та невже?
Через вчинки твого чоловіка щодо тебе
ти боїшся кожної жінки, що бачиш, сприймаєш її як загрозу.
Річ у тобі. Це в тебе проблеми.
У тебе проблеми з самооцінкою.
Це через твою невпевненість
ми тут сидимо й обговорюємо, що я сказала Інносенту.
-Він навіть не мого типу, ясно? -Зарі.
Твоя невпевненість, ось де причина.
Ти дуже недоречна.
Ми не закінчили.
Ти не розумієш, що так не можна. Це мій дім
-То й що? -Не перетинай межу. Ти перетинаєш межу.
-Слухай, отой, татусь твоїх дітей. -Дай-но нагадаю.
-Я знаю Інносента раніше за тебе. -Ти, бляха, не перетинай межу.
-Я знаю його раніше. -Бувай, стерво.
Гарного тобі дня. Ти - дуже невпевнена сучка.
Іди ти. І твій дурний шлюб.
Я, бляха, мільярдерка. Не мушу чіплятися за чоловіка.
Переклад субтитрів: Сергій Білай