РЕАЛІТІ-ШОУ NETFLIX
Сьогодні я просто вирішила зібрати жінок на чаювання.
У Наді скоро день народження, але її з нами не буде.
тож, дівчину треба привітати.
-Як ти? -Добре. Нема на що скаржитись. А ти як?
-Добре. -Ясно.
Чудово.
Востаннє ми бачилися у Даймонда.
-Еге ж. -Арабська вечірка.
То було божевілля.
На вечірці в Даймонда, знаєте, коли увійшла Зарі,
гадаю, нам усім стало дуже незручно.
Бачити, як вона там сидить і не знає, не розуміла, що відбувається,
а всі інші розуміють…
Дуже незручна ситуація.
Погляньте-но хто тут!
І вся у білому!
Вона казкова.
-Неймовірний вигляд! -Дякую.
То було несподівано.
Як справи?
Не думала, що там буде Зарі. І ніхто мене не попередив.
-Як діти? -Чудово. А твої? Як сім'я?
-Дуже добре. -Чоловік?
Нормально. Трохи скучила.
-Ну от, починається. -Він мусить приїхати.
Знову починається!
-Тієї ночі…
Отож, ти весь час тільки про нього й говорила.
Не знаю, чи він приїде, але мусив би.
Він приїде.
На Арабській вечірці я помітила між жінками певне напруження.
У повітрі відчувалося щось неправильне.
Ось Надя, котра ніби мала би бути з Даймондом.
Та натомість він приводить свою колишню.
А з іншого боку Енні… Розумієте, про що я?
От мені й здалося, що нам усім треба попити разом чаю, бо ж
треба дещо залагодити, якщо ви мене розумієте.
Ось і «міс вечірки» нарешті тут.
Привіт!
І тобі привіт!
Як справи?
Привіт, люба.
Чому тут Зарі?
Я не настільки її знаю.
Тому це незручно.
Я не люблю дарма сваритися.
А от вона, здається, так.
Я влаштував цей розкішний день спа.
Хлопці частуватимуться шампанським, фруктами,
усім, що відновлює душу, тіло, розум,
допомагає просто розслабитися.
Сванкі!
Голий!
-Ти в порядку? -Так, у порядку.
«Сльози Цезаря».
Те що треба.
Особливо після тієї вечірки в Даймонда.
-Ти майже все пропустив. -Що саме? Розповідай.
Ну, Даймонд позалицявся до Наді.
Я ж знаю, що у Наді кохання з її хлопцем.
Тож, не розумію, чому вона слухала того типа.
Потім…
з'явилася Зарі.
Хлопче! Я був…
Я подумав: «Та що з ним, в біса, таке?»
Я там був, коли прийшла Зарі.
А вдома на всі вихідні я залишився без сексу, бо Кейлі думає,
ніби я буцім-то заохочую Даймонда так чинити,
коли у нього є інша жінка.
Вона така: «Ні, Квінтоне, ти ж з ним дружиш».
У її звинуваченні мене за асоціацією є сенс.
бо я маю справу з аматорами.
Кодекс чоловіків!
Не можна збирати всіх своїх жінок разом.
У мене брак сексу, щоб ти знав. Я радий, що він нас сюди запросив.
-Чому це в нього брак сексу? -Його покарано.
-То тобі відмовили? -Все через бісового Даймонда.
-Уяви! -Ти про що?
Привіт!
-Твій дружок позаду. -Он він. Лише погляньте.
З'являється Даймонд. Що той фламінго, весь рожевий.
-Ні! -Що я зробив?
-Що таке? -Ні, Даймонде.
Я просто прийшов до друзів.
Хлопці почали на мене скаржитись, звинувачувати.
Через тебе мені вдома відмовили в сексі.
-Бо ти налажав. -Як?
Як? Я не розумію.
Його дівчина думає, що ви всі троє однакові.
Про кохання не йдеться. Думаю, та дівчина не сприймає це серйозно.
Як ти міг запросити всіх своїх жінок до себе?
-Ти поставив мене у незручне становище. -Ні. Як це?
-Бо Кейлі з Надею подруги. -Так!
Отже, Кейлі відчуває, що Наді болить, і думає:
«Якого дідька? Даймонд, ти та інші робите те саме».
Якщо твоя дівчина сердиться на тебе через проблеми інших,
це означає, що десь… Ти десь таки помилився.
Коли ми грали в гольф, та казав: «Друзі, мені подобається Надя».
А на вечірці їй і слова не сказав.
-Гадаєш, ти з нею добре обійшовся? -Так.
-Та годі. -Як ти знаєш?
-Ти до неї не говорив. -Ти весь час її ігнорував!
Ну, Надя мені сказала, що поки нам краще бути друзями.
Якби вона й була моєю дівчиною,
Зарі, якщо вона з'являється - королева.
На той момент корона була її по праву.
Як то кажуть: «Не випльовуй жуйку
тільки тому, що хтось може дати тобі виноградину»
-Жуйку треба зберегти. -Тримай її в руці.
-Так! -І з'їж ту виноградину?
-І знову клади жуйку до рота. -Ага.
-А ти ніби… -Викидаєш жуйку…
…викидаєш жуйку, бо я дав тобі виноградину.
Тямиш, про що я? Саме про це.
Треба тільки збагнути, хто тут жуйка, а хто виноград.
Купи Кейлі винограду
та поясни їй, що Надя - виноград, а Зарі - жуйка.
Як подумати, то це, мабуть, найрозумніше зі сказаного Даймондом.
Наступного разу зви одну жінку за раз.
Передай мені ту пляшку, будь ласка.
Я подумала: після сюрпризу із Зарі від Даймонда,
взнаймо Зарі краще. Без чоловіків.
-А вона знає, як тримати пляшку. -Я походжу з такого вже місця.
-Це стиль життя. -Це стиль життя!
Не знаю. Я не люблю шампанське.
Надя, вона чарівна.
Допомогти?
У ній є щось, знаєте, гангстерське.
-Так, щоб стрельнуло. -Ну-бо, мила.
-Давай! -Та відкривай вже!
-Намагаюся! -Віддавай пляшку назад.
Щодо мене й Наді. Вона - моя суцільна протилежність.
Просто сьогодні з'ясуємо, хто є хто.
-Гаразд. -Чорт, а де ж…
-Непогано. -Воно на столі.
Надя летить за океан провідати Віка.
Я й подумала, непогано було б влаштувати проводи.
На свій день народження я поїду до Віка в Мексику.
Ти здаєшся збудженою.
Таки збуджена. Бо в мене буде стільки сексу, навіть не уявляєш.
-Я скоро поїду додому. -Будьмо.
Дякую за це.
Я повертаюсь у Танзанію, треба декуди з'їздити у справах,
а ще треба закінчити мій альбом.
Я за вами сумуватиму. Але я повернуся.
Швидше б. Ми тут.
За думками про всіх тих кицьок, навряд чи буде коли сумувати за нами.
Або приїздіть у Танзанію.
-Працювати не доведеться. -Гаразд.
Подбаю, щоб ти розбестився та розійшовся зі своєю дівчиною.
Як у вас із Голим?
Як ваші справи?
Добре. Насправді ми посварилися.
Через що?
Та розслабтеся.
Мені не подобається ця його «дружба» з Даймондом.
Ми багато сперечаємося.
Але це нормально. Нам корисно.
Про що сперечаєтесь?
Даймонд, він…
шоркається.
Про те, що він… Останнім часом він тусується з…
Даймондом.
Жалітися на Голого - це як жалітися на мого старшого брата.
Відразу хочеться прийти до Голого й спитати: «Чоловіче, що коїться?»
Ти проти його дружби з Даймондом?
Не знаю, це ж, ніби він… Як би він…
Очевидно, ви ж знаєте, що Даймонд казав про Надю.
Про почуття до Наді.
Я навіть не знаю, що відбувалося, коли мене з ними не було.
Виникло певне напруження.
-Він… -Йому подобається Надя.
Йому подобається Надя, а потім він раптом він…
-З'являється із Зарі. -Розумієте мене?
Нащо ти це згадала?
Хто тебе просив?
Це ж не твоя справа.
Коли ти увійшла, мені стало незручно.
Бо всі ті розмови, що Даймонд вів зі мною,
очевидно були залицянням.
Ми зустрілися, коли він купував автівку.
Секунду, ти хіба не чиясь дівчина?
Хіба ти не маєш за день чи два летіти до Мексики?
З якого дива ці вібрації?
Я йому казала, що про побачення не йдеться.
Та навіть якби він мене зацікавив,
твоя поведінка мене б збентежила,
хай там що.
Що пішло не так?
Ви обмінялися обручками, трималися за руки та все таке.
Наде, ти щось таки відчуваєш.
-Наді сподобався Даймонд. -От і ні.
Навіть якби я була його дівчиною, довелося б змагатись.
А ти така вся жіночна.
Ось яка я.
Прояснімо це. Ми з Даймондом не знову разом.
-Ви разом? -Він приїздить, навідує, потім їде.
Ми не разом. Не трахаємось. Навіть не спимо і не пестимось.
Але на вечірці я бачила…
Те, як ви з Даймондом там сиділи,
геть не схоже на спільне батьківство.
Ото б на вечірці в мого
чоловіка сиділа б матір його дитини і отак собі… Нісенітниця.
Такого ніколи не буде.
Що тебе так бентежить?
Там же така хімія була, що, щоб ви не казали, видно ж…
Знаєш, що ми всі говорили, а ви нас і не чули?
-Задуєш? Ми намагались звернути на жарт. -Це неправда.
Не думаю, що він готовий тебе відпустити.
-Може, не варто… -Він тебе кохає.
Він хоче…
Це не моя проблема, а його наступної.
Зарі тримається дуже спокійно, як на ту, хто щойно дізналася,
що батько її дитини потихеньку рухається
до її нової подруги, що сидить із нею.
Але, з того, що я бачу, це їй зовсім не подобається.
Вона все ще має владу над тим хлопцем.
Я сказав Зарі.
Сказав, що якби я з кимось і одружився б, то була б саме вона.
Але я себе знаю.
Я гравець.
Поганець.
Від мене ніколи не буде поваги, що вона заслуговує.
Вона така мила. Зарі така мила.
Така ввічлива, така порядна.
-Не знаю… -То ти не здатен бути з однією?
Це складно.
Ні, я тебе розумію.
Друже, це світ Даймонда, а ми у ньому лише піщинки.
Я певен, що вона заслуговує на краще, тож, як на мене,
замість сваритися, краще виховувати разом дітей.
Зарі, на вечірці в Даймонда вона виявила до мене неповагу.
Мені доведеться з цим розібратися, зараз.
Бо я не хочу починати з нею дружити,
якщо не поясню, що вона зробила,
тож, цю перепону треба прибрати.
Ти мене тоді роздратувала.
Що це щойно було?
Про що йдеться?
-Що трапилось? -Ти мене засмутила.
Справді? Що я зробила?
У той момент я не розуміла, про що вона взагалі говорить.
Вона ж бо згадувала Арабську вечірку.
-Зніму-но я окуляри. -Ковтну-но я чаю.
Напруга зросла майже миттєво.
-Гаразд. -Коли ти прийшла, я вже сиділа.
Отже, ти не знала, у що я вдягнена, не бачила,
чи сукня довга, чи коротка.
Добре.
Коли я встала, аби піти до вбиральні, я ще й на ноги не здійнялася,
вона каже: «Нащо ж ти так задом світиш?
Геть же весь зад видно. Навіщо так заголюватися?»
То було грубо.
Ти виказала неповагу до мене.
Для мене то було образливо.
Твій зад таки було видно. Так воно й було.
Послухай, хоч би й так, можна було сказати по-іншому.
-Ти і я - дорослі жінки. -Що я мала казати?
Може, насправді я говорила жартома.
Не сказала ж: «У тебе дупа геть стирчить».
Я відповіла?
Чи на кшталт: «Дівчино, у тебе вся дупа назовні».
Гадаю, Енні… Енні любить прискіпуватися.
Та ще й до дрібниць.
Енні, я не знала, що тебе образила. Вибач.
Я таки сказала:
«Ти напівгола».
Так вбиратися на Арабську вечірку недоречно.
Енні, пробач. Я не хотіла тебе образити.
Гаразд? Усе добре?
-Ти приймеш вибачення? Моя вина. -Приймаю.
Між Енні та мною все гаразд, поки що.
Вона прийняла вибачення,
та щось мені підказує, це аж ніяк не останній вибрик Енні.
У мене зустріч з Голим.
Я стурбована щодо його відносин.
У соцмережах картинка ідеальна,
але в реальному житті все не так мило, як здається.
Треба поговорити з братиком,
мушу кинутися на амбразуру, бо він крутий.
Чекаю на Голого. Я й досі тут.
А він де?
Щойно зайшов. Бувай.
-Привіт. -Привіт.
Завжди в телефоні.
У мене ж є хлопець.
-Ага. Ясно. -І він хоче знати, де я.
Ми з Кхані знайомі вже майже 20 років
-Як ти? -Добре.
Ми доволі близькі.
Знаєте, ніби дружба між сестрою та братом.
-Я твій брат. -Так і є!
То чому він тебе перевіряє?
Бо йому небайдуже.
Я знайома з обома жінками, з якими Голий був одружений.
За твого дорослого захисника, Кудзі.
Коли він бере шлюб, мін має мені сказати.
Розлучення? «Я більше не можу, Кхані. Я здаюся».
Але ці стосунки, про них ми не говорили.
Ось чому мене так пригнічує, що вони так часто сваряться.
Ти завжди казав,
що я можу говорити прямо.
-І ти завжди кажеш мені прямо. -Що я зробив?
-Я тобі скажу. -Не треба зі мною так.
Якщо маєш, що сказати, просто скажи.
У вас бурхливі стосунки.
-Еге ж. -Твої стосунки бурхливі!
Не треба… От не треба цієї зверхності.
-Це ти на мене наїхав? -Ні, та ти не можеш…
-Ти наїжджаєш на мене? -Ні.
От тільки…
Тобто, я й гадки не маю, коли в тебе з'явиться
черговий багатій.
Так? От і не треба.
Не треба приходити й казати: «Квінтоне, треба зробити це,
-а цього не роби». -Це тривожить.
Якщо ти сперечаєшся, це тривожить.
Тривожить, що ти завжди з багатіями.
Що значить «завжди з багатіями»? Ніби я їх тільки й міняю.
Мені теж небайдуже. Щодо тебе.
Це я тебе позвала.
Насправді, я б сприймав тебе серйозно, якби ти сама була без гріха.
Я не без гріха?
Кудзі ж з'явився, ніби той джин із пляшки.
У тебе проблеми з Кудзі? Кудзі тобі не до душі?
-Що ти хочеш сказати? -Проблема тут з тобою.
Ти вчинила з ним, як зі статтю майбутньої дитини.
Це тепер так робиться?
Це ж не «хлопчик/дівчинка». Так не слід.
Ти такий грубий. Це грубо.
Про партнера на балу не повідомляють.
Чому ж ти про свою повідомив мене у соцмережі?
Щоб ти підписалася, лайкнула й мовчала.
І ще проблема: хто буде збирати тебе по шматочках, коли він піде?
Хто збиратиме тебе до купи, коли ти вирішиш піти?
-Це, послухай… -Ти й збиратимеш мене до купи.
Ти будеш мене заспокоювати.
Ти сидітимеш зі мною, коли мені розіб'ють серце.
Я не наймався тебе няньчити.
Не «няньчити», а «підтримати».
-Ні, я… Відтепер… -Ти таки мудак.
Можеш називати, як хочеш.
-Не буду підпіркою. -Змінюєш тему.
Мене турбують твої сварки зі своєю дівчиною.
-А ти на мене накинувся… -Мені можна сваритися.
Вона моя дівчина.
Дідько, ти мене таки допік. Зараз заплачу.
-Заплачеш, я піду. -Ти на мене наїхав.
-Я на тебе не наїжджав. -Чорт.
Зроби паузу. Зберися.
Збе… Ні-ні, не треба.
-Ти жахливий. -Ні, не роби цього.
Ми ж на людях. Не треба цього.
-Жахливий. -Я не жахливий. Я дбаю.
Я задля тебе стараюся, а ти на мене накинувся.
Я не накидався.
-Чому ти накидаєшся? -Та ні.
-Ти на мене накидаєшся! -Ти надто хвилюєшся.
Хвилююся, бо переживаю за тебе.
Мені важлива твоя думка.
І бачитись не хотіла, бо було рано.
Бо це важливо.
Хотіла краще його взнати, потім вже знайомити з тобою.
А ти-от накидаєшся,
бо тікаєш від власних проблем.
-Я не тікаю від проблем. -І представила я його гарно.
-Ні. -На бісовім балі.
Кудзі для мене - все.
Мій захист від депресії.
І мені боляче, тому що він звинувачує
невинну й хорошу людину,
затягує його у недоліки Кейлі, а Кудзі не мав би…
Ти не на того нападаєш.
Я не дозволю тебе кривдити.
Він не скривдить. Я виходжу заміж.
Ні, не виходиш ти заміж.
Це ти про що?
Ні ти, ні я нікуди поспіхом не вскочимо.
-Як це? -Витримай паузу.
Годі гудити мої стосунки!
Проблеми, від яких ти тікаєш, вони десь у глибині.
-Що? -Та ні, це нормально.
Ось що я скажу: Ходімо всі на терапію для пар.
Влаштуймо груповий сеанс, там усі обговоримо наші проблеми.
Кажеш, що не знаєш Кудзі.
От і познайомишся. Порозпитуєш, за присутності психолога.
Я поїду додому.
-Шуруй. -Відв'янь.
Я маю допомогти Голому.
Він потребує допомоги, і я допоможу.
Чорт.
Привіт!
Коли я приїхала з Нігерії сюди,
найбільше випробування для мене під час перебування в Йоганнесбурзі -
це ніч.
Мені вночі так самотньо.
Як твої справи?
У мене все добре.
Я за вами всіма сумую.
Скоро десять років, як ми побралися.
Хоч у нас з Інносентом бували важкі часи,
ми й досі закохані.
Де мої діточки? Вони там?
Привіт, мамо, ти дуже гарна.
-Красуня. -Дякую, дитинко.
Дізнавшись, що в Інносента вже є купа дітей, того ж року…
ЕННІ ІДІБІЯ З ЧОЛОВІКОМ БОРЮТЬСЯ ЗІ СКАНДАЛОМ СТОСОВНО ЗРАД
Звісно ж, для мене то був шок.
Як ти міг помилитися двічі?
Від цього ліків не існує.
Цьому відчуттю ліками не зарадиш.
Річ у тобі.
Мусиш сама собі стати ліками.
Мусиш сама вирішити зцілитися.
Ніхто інший тебе не зцілить.
Але зараз, як не дивно, я вдячна. Бо бачу, що усе це…
Усе, що сталося, всі ті діти, певним чином на нього вплинуло,
він став хорошою людиною, ким він є сьогодні.
Тож я не шкодую. То мої діти.
Любчику, зробімо фото. Посміхнися.
Посміхнися, любчику.
Гаразд, добре.
-Доброго ранку, люба. -Ніякий він не добрий.
Чому б тобі не приїхати? Щоразу мушу сюди їхати.
-Як ти? -Добре.
Я запросив Енні на сніданок до себе.
Цього ранку ти весь «Гуччі-Гуччі».
-Я не хочу тебе напружити. -Я скучила.
Відколи ми у Південній Африці, Енні пливе за течією, так би мовити.
Ії настрій коливається то вгору, то вниз.
І я маю для неї велику несподіванку.
Отже, ми пили чай. Чудовий чай.
Я ж розповідала про Зарі й мою сукню.
Ти допомагав мені заспокоїтися, все таке.
Я сказала їй, що тоді відчула. Усі примовкли, ніби…
У всіх власні справи, типу: «Що таке?»
-Усі п'ють чай. -Принаймні, вона вибачилась.
-Це було круто. -Зарі - приємна.
-Що відбувається, Енні? -Ого!
-Сванкі! -Енні!
Маєш тут таємного шанувальника?
Ні. Сванкі, то це не ти їх замовив?
Троянди були всюди.
Троянди, квіти. Я така: «Добре…»
-Треба дізнатися, що коїться. -Сванкі!
Це божевілля!
Привіт!
Інно!
Стривай-стривай!
-Як ти тут? -Ти завжди приїздиш.
Я зараз знову в Північній Африці,
бо скучив за коханою, тож, розумієте, приїхав по обіймашки.
-Інно! -То що тут?
Що, казала, буцім-то я не приїду?
Ні, я не можу… Цього не може бути.
Ми зі Сванкі знайомі дуже давно.
2Baba, король.
Я йому подзвонив і попрохав витягти з готелю.
Я хотів заскочити її зненацька. щоб вона не знала, що я приїду.
Боже мій, любий!
Тримай себе в руках.
Тримай себе в руках, подруго.
Знаєш, сьогодні вона має повне право попустувати.
Їдьмо до Сан-Сіті.
Точно, маєте туди поїхати.
Я вже домовився у Сан-Сіті.
-Так. -Завдамо їм жару!
-Шампанське, мила. -Маю ще одну несподіванку.
Давай зробимо щось таке, ну, замість звичайного ювілею.
Десять років, не жарт.
За коханого, що привіз мені купу доларів.
-Він тут, і я йду за покупками. -Так, люба.
Закінчуй вже з «покаранням»,
я не розумію, чому мене показано
-через вчинки інших. -Щоб добре поводився.
А тепер ще й он куди змусила їхати.
-Це терапія для пар. -Що воно таке?
Сеанс психотерапії, як я розумію. Тільки для нас чотирьох.
Кхані запропонувала, каже, нам усім це корисно.
Кхані запропонувала. Ось де проблема.
Спочатку я подумала:
це ж дивно, коли дві-три пари поряд із тобою
скиглять, виказують вразливості. Типу, ні, у моєму випадку це не спрацює.
Але я впевнена, що гірше від терапії для пар не буде.
-Привіт. -О, привіт.
-Як ви? -Вітаю. Заходьте.
Отже, психолог, Кхані…
а Кудзі немає.
Ви мене що, надурили?
-Ми тебе не дурили. -Ні.
Вона й не знала. Нащо на неї накидатися?
Мене вмовили на інше.
Кудзі не хоче тебе бачити.
Не сподобалося, що було вчора, якою я прийшла.
-Через тебе. -Отже, його не буде?
Ні, він передумав.
Гаразд, може тоді сфокусуємося на вашій парі?
-Дякую, що привела сюди друзів. -Дякую.
-Гаразд. -Попрощайся.
-Бувай, Кхані. -Попрощайся з людьми.
Молодець.
-Ні, вона і вчора отак пішла. -Не перенось гнів на мене.
Розумієте, вона завжди груба. Розвернулась і пішла.
Сьогодні ми йдемо на вечерю,
лише вдвох, але вона поки що не знає.
Ось воно.
Палац.
Насправді я планую попросити її поновити наші обітниці.
Наша «хижка».
Давай зробимо щось, ну,
замість звичайного ювілею.
Чоловіче мій, що тут діється?
Не вірю, що ти сам оце все спланував.
Ти починаєш поводитися по-романтичному.
Я не надто романтичний, та я намагаюся.
-Моя королевою -Дякую.
Сьогодні я спатиму не одна.
-Залишімося тут. -Агов!
Сьогодні спатиму з моїм хлопцем.
Ти в порядку?
Так, та тільки пам'ятай,
що в думках я налаштовувався на той груповий сеанс.
-Дай оговтатись. -Думай, що це одне й те ж.
Ми тут не заради суперечок, це ж не сеанс критицизму.
Чому ти завжди кажеш, що я сперечаюся? Я не сперечаюся.
Ні, я кажу, що тут треба правильне ставлення.
Ніби ми просто розмовляємо.
На вашу думку, ви часто отак сперечаєтесь?
Еге ж, постійно. Він геть не вміє слухати.
Я така: «Можеш мене вислухати?»
Він відповість: «Я тебе слухаю».
А я йому: «Ти слухаєш, але насправді мене не чуєш».
-Вона - диктаторка. -Гаразд, розкажи-но про це.
Просто вона хоче постійно диктувати.
Остання суперечка була,
бо я попросив на сніданок вівсянку.
а вона відмовилася класти цукор у мою вівсянку.
-Чому? -Я задля нього ж стараюся.
Для його ж добра. У кінці…
Але він точно знає, чого хоче, і каже про це тобі.
А ти відмовляєш у тому, чого він хоче.
Гадаю, і решту в моєму житті вона сприймає, як ту вівсянку.
Для неї все - суцільна вівсянка.
До Квінтона в тебе були стосунки?
-Так. -Як вони скінчилися?
Скінчилися, бо я викрила його зраду.
-Ясно. -І ми теж багато сварилися.
Думаю, було багато непорозуміння…
Не «теж». Ми не часто сваримося. Ти зі мною - часто.
Гаразд.
Ти часто перебиваєш, коли вона говорить?
-Часто. -Ні, тільки, коли мушу.
Не слід подавати відносини неправильно.
Я подаю так, як вважаю за потрібне.
Абсолютно. Просто дай їй можливість завершити,
бо, думаю, саме це і є причиною розчарувань.
Оскільки твої попередні стосунки скінчилися зрадою,
припускаю, що з цього витікають серйозні проблеми з довірою.
Це все тому, що Квінтон не знає,
як показувати свої справжні почуття до мене.
Квінтон - один з найменш романтичних
людей серед тих, кого я знаю.
Ясно.
Питаю: «Ти щось до мене відчуваєш?» І все, проблема.
Чи: «Тримай мене за руку», - у магазині.
-Не кажи це отак. -Кейлі, перебивати не можна.
-Так! -Мусиш вислухати.
Ось так.
Вам обом треба вчитись слухати й не перебивати.
Вам обом кортить перебити.
Коли почнете чути одне одного,
таких-от суперечок-реакцій, що є зараз,
стане значно менше.
Гаразд, чудово.
-Дякуємо. -Завжди рада.
Привіт.
Я повертаюся в Танзанію.
Погляньте, що приніс тато.
Щоразу, коли прощаюся з дітьми, мені так погано на душі.
Кисленькі цукерки!
Це чи не найскладніше у моєму житті.
Іноді внутрішній голос у моїй голові каже:
«Що, засмучуєш власних дітей?»
Тобто: «То ти, виходить, невдаха?»
Як батько Даймонд
дуже турботливий, уважний, любить своїх дітей.
Матусю, поглянь-но на подарунки.
Бачите, чого варта матуся?
Бачите, які гарні речі?
Я з усіх сил намагаюся запевнити її,
показати…
як я ціную…
її зусилля.
-Мені вже пора. -Татові треба йти.
Ні, мусиш йти зі мною.
-Йти з тобою? -Ага.
Сумуватимете за мною?
-Так. -Еге ж!
Раді були побачитись. Як і завжди. Так.
Ми тебе любимо. Сумуємо.
-Завжди тобі раді. -Люблю вас.
-Тату! -Поцілуй-но мене.
Хочеться зберегти все добре, що було між нами з часу знайомства.
-Гайда. -Бувайте.
Гаразд, до скорої зустрічі.
Я сподіваюсь на краще, всі ці драми залагодяться
і в нас буде сильна, гарна сім'я, яку ми завжди хотіли.
Ми з Енні знаємо одне одного багато років.
Були злети, падіння, всяке.
Ті вагітності.
Той скандал, чого вже тільки не було.
А вона була зі мною до того, як прийшли слава, гроші, все таке.
Сподіваюсь, це буде чудове відновлення освідчення.
Інносенте, що це?
Просто хочу провести час з тобою наодинці. Щось не так?
Бачиш? Оті вже нігерійські жінки…
коли чоловік робить щось романтичне,
ви кажете: «Що ти робиш?»
«Інносенте, що це?»
-Мені подобається. Це чудово. -Так?
Чесно, дуже подобається.
Я молодець, еге ж?
Я у захваті. Так. У захваті.
Інносент,
не скажу… Не сказала б… Я не вважаю Інносента романтиком,
але ця ніч…
Ця ніч була геть іншою.
Іноді я таки дістаю всі романтичні козирі,
але не часто,
іноді це дещо більше, ніж просто квіточки-троянди.
Пам'ятаєш, у який модний заклад ми сходили вперше?
Боже ж мій.
Тож, як я скажу офіціанту…
Знаю-знаю.
…ти зараз вдаси, ніби згадала.
-Я пам'ятаю. -Пам'ятаєш?
-Стільки років. -Разом скажемо?
Один, два, три…
«Феллардс»!
Ого, просто згадую, який шлях ми пройшли
в наших стосунках.
«Феллардс», у Фестаку.
У Фестаку, так.
Я просто думаю,
як це чудово.
Мені набагато краще, коли ми обоє щасливі й на одній хвилі.
Пригадую, як ти вперше почула…
про вагітність іншої.
Любий.
Я знаю, ми тоні насправді не…
Можу тільки уявляти, що ти відчувала.
Ти був молодий.
Ми були молоді.
Але я радий, знаєш,
що ти мене не позбулася.
Зараз так говорять: «Позбутися».
Знаєш,
насправді я…
Як згадаю ті часи, чорт.
Мені, знаєш, таки подобається вже те, що
ти дійсно замислюєшся про те, що не можеш уявити, як мені тоді було,
бо насправді тоді я дійсно часто й щиро думала,
майже весь час тоді, навіть після того, як ми одружилися,
я думала, що ти, можливо…
мені здавалося, що ти, мабуть, і гадки не мав, як мені тоді було боляче.
Одна, потім друга.
Ми пройшли довгий шлях.
Знаєте, коли серце розбивають…
Гадаю, коли тебе штрикнуть ножем,
насправді, це не так боляче, ніж коли тобі розбили серце.
Я була молода. Я була наївна.
А ще та слава,
коли все більше жінок, потім усі жінки хочуть з ним бути,
кожна намагається мати від нього дитину.
Ось таке приходить зі славою.
Знаєш, так довго,
я…
був з дітьми сам.
І знаєш, що я зрозумів?
Ця жінка, вона ж завжди була супержінкою…
Їм щось треба, вони - до мене,
а я такий: «Якого дідька?»
А ти ж працюєш, потім приходиш додому і все робиш.
Це дійсно відкрило мені очі багато на що.
Я дуже рада це чути.
-Думала, ти не помітив. -Я хотів, щоб ти знала.
Дякую.
Попри всю ту впертість, та ще й…
-Інно, я не можу. -…усе те, як ти мене ображала.
Щодо образ. Буває, прокидаюсь, а мене нікому поображати,
мені стає самотньо.
-Я кажу: «Чорт забирай». -Можете припинити? Нехай не знімають.
Ця людина сюди прийшла знову мене подратувати.
-Агов. -Я не можу. Можна не знімати?
Все добре.
Вибач. Ти ніколи не казав, що помічаєш це.
Все гаразд.
Заспокойся. Пробач.
Пробач.
Сказати, що я її кохаю…
це применшення.
Все добре.
Заспокойся.
-Усе це… -Усе це насправді.
Це насправді.
-Я тебе кохаю. -Все гаразд.
-Все гаразд, люба.
Іноді, десь у глибині душі, мені й досі здається,
що Інносент насправді не розуміє, наскільки мені нелегко
поратися по дому, керувати своїм життям.
Поглянь-но на це.
Десять років, тепер офіційно.
Я приніс це фото, щоб показати їй.
Щоб воно нагадало їй,
примусило згадати той доленосний день.
Що ти робиш?
Хочу, щоб ти дивилася.
Це ми в Дубаї, на пляжі.
Пам'ятаєш наші шлюбні обітниці?
Я кажу: «Так».
Того дня я…
Знову те ж саме, ось чому я себе ненавиджу, завжди… Боже.
-Мила. -Так?
Прошу, продовжуй бути зі мною.
Що це?
Будьмо разом ще десять років.
Будь ласка.
Прошу тебе.
-Що? -Прошу тебе.
Будьмо разом ще десять років.
Інносенте, ми разом назавжди. Які десять років?
Рахуватимемо роки крок за кроком.
-Один за одним. -На цю руку.
А, на цю руку?
Уявляєш, забув на яку руку треба.
Як я тобі набридну, просто скажи.
-Ти мені не набрид. -Ти мені ніколи не набриднеш.
Я тебе кохаю.
Люблю тебе.
Буду двічі одруженою.
І знову це я, правда ж?
Мені дуже пощастило.
Це як благословіння, як…
Двічі!
З тим самим чоловіком.
Так.
Переклад субтитрів: Сергій Білай