РЕАЛІТІ-ШОУ NETFLIX
Я вирішив подзвонити Наді, бо хочу купити собі нову тачку.
Просто хочу, щоб вона пішла зі мною.
Вітаю, міс Накаі.
-Даймонде, як ти? -Доволі непогано.
Ну, як я вже казав, я тут пробуду десь із місяць.
От і надумав, що хочу купити собі тачку.
-Ага. -Ти не проти скласти компанію?
Може, це допоможе налагодити між нами зв'язок.
Гаразд, я подумаю, куди тебе повести. Скажи, до чого в тебе більше душа лежить.
Тобі краще «ламбо» чи «мерседес»?
Що тобі ближче?
Я дам обрати тобі.
-Ти залишаєш вибір за мною? -Так.
Гаразд, розмова стає дедалі цікавішою.
Добре, наберу тебе пізніше. Може, ти ще
-не спатимеш. -Гаразд, згода. Бувай.
Я в Гайд-парку,
подумала, чому б не влаштувати
фотосесію богині - матері русалок.
Приголомшливо.
Я запросила сюди Надю,
бо на балі багато чого сталося.
Вчора було незручно,
і мені дійсно прикро, бо Енні запросила саме я.
Незручно вийшло, між тобою й Енні. Я так сердилася.
Кажу: «Не треба приходити за моїм запрошенням
і ображати господиню!»
-Точно. -Якого..?
Вона була гостею на моїй вечірці й накинулася на мене, що я погана мама?
Я ж її не знаю.
Я йду з танцполу, підходжу до тієї кімнати.
-Тиша. Я шукаю своїх гостей. -Ага.
Думаю: «З ними все гаразд? Не знепритомніли?»
Зайшла. У них з Анділє відверта розмова в стилі Доктора Філа.
Не знаю, чи вона помітила, що я долучилася.
Вона вся в тій розмові, бо ж тепер вона хороша.
Каже: «Люди не розуміють, скільки всього я витерпіла.
Він у мене був першим чоловіком. Потім пішов і ну робити малюків.
Усі ті діти… Я зневажена! Зламана!»
Вона ніби збожеволіла.
Їм розбили душі, подруго. Хочуть, щоб ми їх врятувати.
Господи, вони так страждали.
Я не знала про ту розмову, поки Кхані не розповіла.
Я просто: «Отакої!»
Хіба вони не познайомились лише того дня?
Вона з Анділє?
Та їй байдуже. Їй треба виговоритися. Потрібен друг, вільні вуха.
Гадаю, випивка, це не… Випивка.
З неї є користь. Розв'язує язики.
Тому всіх і поїла «Сльозами Цезаря».
Кажу: «Нехай ллється рікою». Я хочу знати, хто до мене прийшов.
-Я рада, що ти не образилася. -Ти з нею говорила?
Ні з нею, ні зі Сванкі я не говорила.
Знаєш, вона єдина… Ну, насправді не єдина.
Ще я говорила з Даймондом, але то була геть інша розмова.
І знаєш що? Ненавиджу твої вії. От ненавиджу!
Я просто на тебе дивлюся. Піду перевдягнуся.
Він попросив допомогти купити машину.
Він тут на місяць і хоче собі тачку.
-Яку машину купуватиме? -Я обираю.
Тобто, вибір за тобою?
Каже, можливо, я знаю яку йому треба.
Слухай, у Наді ж може бути хтось в Америці,
а потім - хтось в Африці.
Виграє найкраща пропозиція.
Тобто, в минулому, у 1300-х,
чоловіки виходили на арену й бились з левом за серце королеви.
Нехай ці чоловіки б'ються з левом за серце королеви.
І що ти хочеш? Це ж твій вибір.
Хтозна. Вже в автосалоні, побачимо, що я вподобаю.
Для нього. Не для себе.
А проїхатися?
Гадаю, треба ж випробувати, послухати, гарчить, чи мурчить. Га?
-Щоб гарчала. -Добре.
-Бувай. -Бувай.
-Ще поговоримо. -До зустрічі.
Енні сумує за домом.
Їй треба перепочити після вчорашнього.
Я не люблю, коли в друзів стрес, чи депресія,
тому замовив гелікоптер.
Ми політаємо над містом.
-Ти готова? -Я нервуюся.
Ніколи не була в гелікоптері, ні.
Я літала різними летючими штуками, приватними літаками, всяке таке,
але ніколи не літала гелікоптером.
Тепер я боюся. Ні, Сванкі, я боюся.
Ні, він надто маленький.
Ні, мені страшно.
Треба було попередити.
Господи, яка краса! Енні, поглянь-но!
Її почуття переплуталися. Вона щаслива, збуджена, але боїться.
-Я тебе люблю. -Я тебе - більше.
Гаразд, це була вдала ідея, Сванкі.
Чудова ідея. Я у захваті.
Прибуваємо до ресторану.
Попри політ гелікоптером,
забути все те, що сталося вчора, все ж важко. Це багато.
Було багато дуже напружених розмов.
Отож.
Гадаю, найнеприємнішою була та розмова, коли йшлося про дітей.
Ну, її однієї вистачило, бо це ж просто…
Ну як так можна?
Твоя дитина живе в іншій квартирі…
Двері ж поруч.
Байдуже!
-Мені здається… -Поряд. Як ти й твої сусіди.
Мені здається, у неї там ситуація, а саме…
Це через її чоловіка.
Так. І це зрозуміло. Врешті-решт, вона ж
не може весь час знайомити дочку з різними чоловіками.
-Я й не кажу, що мусить. -Хтозна, чи буде шлюб.
Схоже, в них це серйозно. Вони милі.
І серйозні стосунки руйнуються.
У людей по-різному буває з дітьми.
Ти-от дуже прив'язана до своїх дочок.
-Гадаю, лише два дні… -Хочеш сказати, що…
Два, три дні без них,
і тебе трусить, у тебе паніка й депресія.
Не очікуй, що всі ростять дітей так, як ти.
Ні, я просто кажу, що 15-річній жити самій - безглуздя.
Мені треба провідати сусідку.
Сусідка - моя дочка Кханз. Так, у неї власна квартира.
Пристрель мене, Енні. От прямо зараз.
-Привіт -Привіт.
Кханз живе так, як мріяла я.
Свого часу я хотіла, аби моя мама була такою, яка є у Кханз.
Я погана мати?
-Ні! -Мені треба попити.
-То я погана мати? -Ні, аж ніяк!
Просто це…
Воно таки трохи незвичайно.
-Мій стиль виховання? -Так.
-Тобі подобається мама? -Так.
-Точно? -Так.
Наші з мамою стосунки, я б сказала, що вони…
Молоді. Вони непрості.
Ми усвідомили, що ми є одна в одної,
і створили нерозривний зв'язок.
Нормальні батьки, які вони?
Нормальні…
Якби ти була мені радником з нормального батьківства.
Якщо ти дала комусь життя, то тобі й вирішувати, як ростити цю особистість.
Я так тебе люблю.
Мій стиль виховання дочки доволі відкритий,
я їй сказала,
що бути її мамою, це для мене вперше.
Для неї бути моєю дочкою теж вперше.
Тож, спроби й помилки.
Світ має зрозуміти, що це експеримент,
що ми щодня просто намагаємося це робити.
Мамо, у цьому столітті ми єдині, хто так живе в Південній Африці.
Ми партнери.
Я допомагаю людині сформуватися,
і я сподіваюсь, що колись буду пишатися цією людиною.
Це огидно. Віднесеш це у ванну кімнату?
Сестричко, не клади таке на стіл.
Вчора ми з Даймондом познайомились трохи краще, так?
І я бачу, що між нами є багато спільного.
Хочу ще краще його взнати.
Я вирішив запросити його у моє гніздо,
поле для гольфа.
Дякую за запрошення у вищий світ.
Я дуже чекав на цей день,
бо вже давно хотів це зробити.
-Ось воно як. -Тут гарно.
Якщо чесно, здебільшого, коли ми, хлопці, збираємося, то говоримо про…
Не хочу казати «дівчат», ніби «самиць», ми ж їх любимо, поважаємо.
Вони для нас дуже особливі. Ми любимо поговорити про особливе.
Скучив за домівкою?
Я ж тобі розповідав, як вони тут зі мною…
-Невже? -Ти мене зрозумів.
Ох той Даймонд. Даймонд і дівчата.
-Я спробую? -Уперед, друже.
Каже, тутешні дівчата гарно про нього дбають.
Добре знаючи дівчат Південної Африки,
скажу: цей чоловік щасливий.
Був би з дівчиною з ПАР?
Маю тут двох дітей. Вони південноафриканці.
Хоч їхня мама родом з Уганди.
Які у вас стосунки?
Спільне виховання.
Ви вже не в стосунках.
-Тільки діти. -Ми ладнаємо.
Стараємося ростити дітей. Вона добра мама моїм дітям.
Окрім того, вона дуже професійно до цього ставиться.
Я вважаю її найдивовижнішою жінкою з усіх, що знав.
-Зараз між вами нічого немає? -Ні
Та годі.
-Годі. -Що ти кажеш? Та ну.
Та ясно ж як день,
що він закоханий у цю жінку.
-Ти досі її кохаєш? -Ну…
Як я можу не кохати жінку, що подарувала мені дітей?
Перша дитина, друга дитина.
Я завжди її кохатиму.
Сталося так, що ми колись були разом.
Я живу в Танзанії. Вона живе тут.
Я їй казав: «Прошу, ти можеш жити в Танзанії?»
-Ага. -Але для неї то було трохи складно.
-І я це розумів. -Так.
Тож то були стосунки на відстані. А потім…
я почав гуляти на сторону.
Вночі буває самотньо.
Еге ж, самотньо. Ну, а тут ця пані, колись давно ми вже були коханцями.
Вона була поруч.
Ми зустрічалися. І, уявіть собі, з'явилася дитина.
-У нас дитина, пані хочеться публічності. -Ясно.
Я намагався це контролювати, та все випливло.
Деякою мірою, я розумію, про що він.
У людей є потреби.
Іноді треба просто скинути напругу.
Дівчина, з якою я зраджував, теж відома.
Отже,
це було всюди, а я видавався таким собі поганцем.
-Ти і є поганець! -Так, я був поганцем.
Кожен раз, коли я зраджував, то була моя вина.
Не кажи: «Я не винен», - і не роби винною її.
Ні, ти не розумієш. Я прийшов на… То було божевілля.
Я прийшов на радіо. Це було всюди.
Ти що, оголосив по радіо?
«Агов! Я "запарив качана"! Всі чули?»
Це було скрізь. Усі такі: «То ти зраджував, і є дитина?»
То був чи не найтяжчий час у моєму житті.
Інші медійники, що хотіли зруйнувати мою кар'єру,
використовували цю ситуацію, щоб остаточно викинути мене з гри.
Ви були одружені?
Ні, ми не брали шлюб.
То чи це дійсно зрада? Що ти пішов аж…
-Що ти кажеш? -…на радіо.
Переспати з іншою - не зрада Кейлі?
Як на мене, єдине, що він зробив не так, -
він попався.
«СЕНДТОН-СІТІ»
Отже Голий зустрічається з Кейлі, а він мій друг, мій брат,
тому мені й треба краще її взнати. Через шопінг.
Знаєш, що я не знаю Кейлі?
Я її теж не знаю. Я її тоді вперше побачила.
Ви, здається, поладнали.
Кейлі здається класною,
і кохає Голого.
Вона йде з нами, може, мені вдасться дізнатися, що за одна.
Розумієте мене? Дізнаймося, що за одна.
Привіт.
Як справи?
-Привіт, люба. -Як ти?
Вона точно мила. І геть не боязка.
Насправді, дивлячись, як вона заходить, я очікувала зовсім іншого.
-Ви з Голим давно зустрічаєтесь? -Півтора року.
-І ти ще не вагітна? -Він гає час!
Чи ви запобігаєте?
-Розмова пішла кудись… -Тобто…
Ні, це факт.
Це твоя справа. Не кажи їй, як ви шпекаєтеся.
Вона й не мусить.
Єдине, що я знаю про Кейлі й Голого, -
що вони побачили одне одного на вечірці.
Їй він здався привабливим. Він на неї просто дивився.
Отак банально. А де ж родзинка?
-У вас усе по-серйозному? -Усе серйозно.
-Так? -Так вже рік.
-Як слід? -Як слід.
Як освідчиться, скажеш: «Так».
Тобто, так.
Але ж Квінтон одружується. Він не ходить на побачення.
А я дражню: «Замість побачень шлюб».
Думаю, я готова, ми обоє готові.
Отже, так, час майже настав.
Можна дещо спитати?
Ві тобі не подобається,
є свій хлопець,
але ви йдете купувати машину, на твій вибір.
Так, є ще щось.
-Вона не так пояснює. -Це Даймонд?
-Так. Та штука в тому… -Добре.
Він подзвонив і попросив допомогти купити машину.
Я така: «Гаразд, добре. Звісно». А Кхані…
-Обрати йому машину… -Згодна.
Ти його заохочуєш. Він зрозуміє не так.
Ага, але я маю йому сказати,
що хочу й далі грати з тим хлопцем.
А, так у тебе власна…
-Так! -У неї власна… Ясно.
І посмішка від вуха до вуха. Не знаю.
Я знаю Даймонда. Даймонд свого не випустить.
Як там Надя Накаі?
-Вона класна. Я не певен, але… -Вона мені подобається.
-І що це значить? -Може, запав. Не знаю.
На Надю?
Еге.
Згадуючи сказане тобою,
коли кажеш, що хочеш її,
що це означає?
Хочеш її на одну ніч? Чи хочеш її…
Я хочу краще її взнати.
Ні-ні.
Гадаю, тобі варто владнати більш нагальні речі.
Спочатку - вдома.
Ото вже в Даймонда апетити.
Треба садити Даймонда на прив'язь.
Насправді Квінтон мені сказав,
що годі бути невпевненою.
Не люблю це слово.
Коли мені його кажуть.
-Так. -Не кажи: «Невпевнена».
Ненавиджу таке.
Це - маніпулювання. Типу, не роби так. Я таке не люблю.
Ти сумніваєшся в її впевненості лише
тому, що вона говорить про те, що її засмучує.
Говорячи про це, кажу: «Я не невпевнена.
Просто мені не до душі, що ти вже не такий романтичний, як був».
-Ми не робимо того, що раніше. -То була співбесіда.
Раніше, то ніби співбесіда.
Знаю, все змінюється.
«Робив це, бо ж випробний термін».
-«І мене прийнято». -«Мене взяли. Справу зроблено».
Якщо виявляєш до людини увагу,
проводиш із нею 80% часу…
Та ну, приділяєш їй купу уваги вдома.
Готуєш для неї.
Кажеш, що кохаєш її.
-Готуєш. -Усе таке, розумієте?
А тоді вона: «Ти не досить романтичний».
Як це, в біса, розуміти?
-Але ж… -Отак тобі й сказала?
Вона мені таке останні два місяці говорить.
Це новий світ. Думай не тільки про готування й квіти для коханої.
Є ж прислуга. Це й вони можуть робити.
Зроби щось понад це.
На початку наших стосунків,
а ми познайомилися за два місяці до Дня Валентина,
на Валентина я вже купував коштовності.
У тому й річ, ти ж почав з:
«Ось тобі діаманти, золото».
То вже мусив так і продовжувати.
Я розумію, чому Кейлі почувається некомфортно.
Бо на початку цих стосунків
закохалася в те, що отримувала.
А тепер таких подарунків більше немає.
Отже, вбрання для вечірки в Даймонда?
Дівчата, не знаю. У мене чи не війна зі стилістом.
-Арабська вечірка? -Точно.
-Аладін. -Така тема, так.
-Це ж звідти? -Еге ж.
-Танець живота… -Ага.
Сидіти на підлозі? Мені цікаво.
-Гадаєш, він розсадить нас на підлозі? -Все можливо.
Автосалон, дивимося машини.
Мабуть, Надя краще за всіх може мені
все показати, бо я ж тут мало що знаю.
Є ще одна причина. Хочу краще її взнати.
У вас неймовірний салон.
Я сюди сьогодні прийшла, щоб налагодити з ним дружбу.
-Привіт. -Привіт.
Вона красуня,
і я в захваті від жінки, що вміє привернути до себе увагу.
Щойно вона увійде, ти: «Вона тут».
Тепер я маю їй показати, що
її бажання - для мене закон.
Я думала про щось більш сексуальне.
Гаразд.
-І швидше. -Мені от та подобається.
Гарна. Думаю, вона для літніх людей.
Якась не молодіжна, сексуальна, емоційна, хіп-хоп.
Схоже, ця тобі подобається.
«Роллс-Ройс», «Бентлі», «Феррарі», це моє.
Двері-ножиці.
Не знаю, мені до вподоби великі машини.
-Добре. -Для тебе.
Їй не подобається.
-Гаразд. -Ні.
Дехто маже мати смак, який тобі не подобається.
Ось ця, думаю, гарнюня.
-Оця? Так!
G63 AMG 6x6 «Брабус»
Величезна, крута форма Величезна, ляля
Така сексуальна й велика. Це «ого»!
Насправді, надто велика.
Гадаю, я помилилася.
Ходити за покупками з жінками важко.
Ми не розмовляли після того бала.
Так.
На що ти сподіваєшся?
Ти мені до душі.
Хоча ти й знаєш, що я зараз у стосунках.
Я не хочу, щоб ти думав, що я ввожу тебе в оману.
-Не хочеш про це думати? -Ні.
Не бачу проблеми.
Бо, врешті-решт, як я думаю…
легше перемагає той, хто більш романтичний.
Я хочу стосунків з тобою. Щоб я була там, коли ти покличеш.
Я не хочу незручності поміж нами, ось що я кажу.
Я теж такого не хочу.
Моє прізвисько Сімба, лев. Отже, я не хочу легких перемог.
Я хочу полювати.
Розумієте? Мені потрібне відчуття полювання.
Якщо я отримую їжу, я маю її заробити.
Яке твоє справжнє ім'я? Не Даймонд же.
-Насіб -Насім?
Насіб.
-Чи зви мене Чібу. -Чібу?
-У мене таке тату. -Це твоє прізвисько?
Зватиму тебе Чібу. Мене в дитинстві називали Чух-Чух.
Отже, «че» у квадраті.
«Че» у квадраті!
Буде нам за ім'я. Будемо «Ч-квадрат». Тепер кличте нас так.
-Ходімо. -Бачиш?
Я люблю йти позад тебе.
Ти божевільний.
Те, що я бачу, каже мені старатися краще.
Гадаю…
вона дещо робить навмисно.
Бо те, як вона йшла…
Як вона…
Побачимо, що буде.
Я навідую Енні. Вирішила прийти й поговорити з нею.
З Енні стільки всього. Так багато відбувається.
Просто не терпиться з нею поговорити.
Енні!
Привіт, дівчинко!
Не буду брехати. Прихід Кхані - несподіванка.
Та бобачимо, як піде.
Я її не бачила після її бала.
А там наша розмова не заладилася.
Я сяду ось тут, на краєчок. Бо мій костюм, він не для…
-Не для дивана? -Не щоб сидіти.
-Тобі там зручно? -Так, поки пипки не на виду.
То нічого.
Потім ти кричиш, що я погана мама.
Неправда. Ти сказала дещо, що…
-Що я, ну… -Що я сказала?
-Я була шокована! -Що тебе шокувало?
Що неповнолітня дочка живе окремо,
ці слова, як я їх почула, то якось, ну,
типу, ти точно не тітонька, що допоможе наглянути за дітьми, отак от.
А потім ти ще за столом сказала, мовляв,
не можна ставити життя на паузу через дитину.
Цього не буде.
Так, але, гадаю, вже те, що ми матері…
це вже жертва.
Я ж не кенгуру.
Не маю тієї сумки,
де я б її тримала.
Моя дитина на першому місці.
Це не означає… От зараз я ж тут.
-Що значить «на першому»? -Зараз я тут, я їх залишила.
-Що ти… -Я їх залишила.
Ти ж мене розумієш, я роблю це для себе.
-Ми робимо одне й те ж. -І для них теж.
Лишила дітей в іншій країні, бо в тебе справи.
Я ж не кинула дітей самих.
З ними моя мама, щоб ви знали.
Їхній батько з ними в одному будинку.
-Моя - у сусідній квартирі… -Я її не кинула…
-…у тому ж будинку… -Ні, вона сама.
-Моя мама… А твоя там? -Я можу сказати: «Твої теж неповнолітні».
Хіба твоя мама там? Вона не з нею.
Це не те саме.
Скільки країн між ПАР і Нігерією?
То хто ж тут погана мама?
Між нами: ти ще гірша!
Ти ж у іншій країні.
-Мила, ти мандруєш… -Подруго!
Це неправда. Це ж зовсім ненадовго.
-Кажу тобі. -Це не назавжди.
Ти живеш, буквально…
Моя теж не назавжди.
У неї навіть кімнати у тебе вдома немає.
Якщо їй зле, як ти взнаєш?
Де зараз твоя дитина?
Якби в дитини болів животик, можеш дати ліки?
-Так, там моя мама. -Ти, на не мама.
Ми й кар'єра на першому місці.
-Не в мене. -Визнай.
Якби я ставила кар'єру на перше місце,
повір, вона була б набагато більшою, ніж є.
Я не можу весь час повторювати їй одне й те ж,
бо наше ставлення до материнства не однакове.
Ти - мама-егоїстка.
Ти погана мама. Кинула дітей у іншій країні. Якого біса?
Річ у тім, що такі батьки, як ти, люблять у все влізти.
Але ось що я скажу: це моя дочка стане колись міністром.
Я вчу свою дитину жити у світі, але не піддаватися світові.
Тепер, коли я закінчила з Енні,
час поглянути, як там конкурентка Наді,
Зарі.
Це колишня дружина Даймонда, Леді-бос.
Зарі?
-Так-так. -Привіт.
-Привіт. Нарешті. -Вибач, що змусила чекати.
-Таки змусила! -Пробач, люба.
-Ти така гарна. -Дякую.
-У мене ж зустріч з Леді-босом. -А в мене - з тобою.
Отже, примадонна нарешті прибула.
Я знаю Кхані вже якийсь час.
Не надто близько.
Ти така красуня. Чудовий колір волосся.
-Дуже дякую. -Він демонструє шаленість.
Щоб як у Саші Фіерс. Оте полум'я, так?
-Так я думаю про тебе. -Подруго!
Ти - це альтер его, сила, емоції.
Мені подобається.
Моє ім'я Заріна. Звіть мене Зарі, Леді-бос.
Я - леді-бос, що тяжко працює. І я отримую все, що я хочу,
бо тяжко працюю.
Саме тому я - Леді-бос.
Також я мати. У мене п'ятеро дітей.
Троє від мого колишнього і двоє меншеньких від Даймонда.
Було багато розчарувань і труднощів,
але я завжди б'ю у відповідь.
Ми з Даймондом друзі, знаєте, не колишні-вороги,
та ми, ніби… Ми друзі.
-Як у тебе зі стосунками? -Зустрічаюся з деким новим.
Геть новеньким.
У мене теж новий. У нас почалося одночасно.
Стосунки між Зарі і мною виникли з конфлікту.
Було таке, що ми зустрічалися з одним й тим хлопцем.
Тебе злило, що я дружила з Айвеном.
Я мала іншу…
-Та ну. -Кхані
Я інше про тебе чула.
І я різне про тебе чула, але…
У моєму випадку, Кхані, не було фото.
Щодо тебе, я бачила, як ти терлася об мого колишнього в клубі.
Я чула, що вона спала з моїм колишнім.
Вона заперечувала, але…
Кхані це Кхані, а мій колишній був мільярдером.
Тож Кхані знає, куди цілити.
Тому ти мене хейтиш.
-Я тебе не хейчу. -Хейтиш, через твого колишнього.
Нічого такого.
Ясно ж, що, як чоловік - багатій-гульвіса
і хоче це продемонструвати Кхані Мбау,
він замовить шампанське, мила!
А як замовить шампанське, буде тверк.
Не знаю, що ти з ними робиш.
-Не можуть тебе забути. -Угандійський соус, люба.
Угандійська вода.
-Мусиш трохи дати й мені. -Звісно.
Угандійська пікантність.
Що там в Уганді за соус, яка в них вода,
мусять їх привезти в ПАР, бо вона затягує.
Вона вміє причарувати чоловіка.
-Значить, я роблю дещо правильно. -Таки так.
Поки не налажають. Тоді вони мене втрачають.
«Бувай, Фелісіє», - отак от.
-І те ж саме з Даймондом. -Еге ж.
Якби Даймонд сказав…
Ми батьки, але не коханці.
Ти б заперечила, що кохаєш цього чоловіка?
Ні.
-Пустила б його в ліжко? -Так.
Але він до мене й не доторкнувся б.
Я відчуваю, що зараз, у цю мить, вона не може пробачити йому зробленого.
Вона не поборола цей біль.
За нас.
За нас, щоб були ще неймовірніші, розкішні, заробляли більше грошей.
-За коханців з грошима. -З реальними грошима.
І щоб самі заробляли.
Ми самі собі заробляємо.
Хлопці, вони як ось ці вишеньки. Шампанське ж вже маємо.
А хлопці - просто як ці маленькі вишеньки.
Можна й без них. Шампанське все одно є.
-Стовідсотково. -Байдуже. Лише ми.
У мене вдома сьогодні свято.
Святкуємо найбільшу міжнародну угоду зі звукозапису, що я підписав.
Хочу, щоб мої друзі почувалися ніби в Танзанії.
Щоб це стало найкращим спогадом у житті.
Коли повернуться додому, вони завжди будуть це згадувати.
Ніколи мене не забудуть.
Я суахілі.
Наша культура трохи змішана з арабсько-індійською.
Так сталося, бо ми були їхньою колонією.
Отак я святкував би з родиною й друзями.
Це прекрасно.
Цей вечір - для друзів. Просто посидіти, розвіятися, бути собою.
-Привіт, друзі! -Привіт, Енні.
-Привіт-привіт. -Яка ти, дівчино!
Я бачу, що столи на землі,
все на землі. Я така: «Ого».
Я ж хочу сидіти.
Якби мене хтось попередив, я не вдягла б коротку сукню.
Сукня таки коротка.
-Вмощуйся зручніше. -Та якось спробую.
Ненавиджу холод. Чому ми взагалі надворі?
Я знаю, зазвичай ваші вечірки такі по-королівському дорогі.
Але ось це… Вдома я це роблю саме так.
Сідайте. Байдуже, наскільки ви багаті.
Я хочу, щоб ви відчули,
що ми теж прості люди.
Будьмо.
Вітаю, друже мій!
Привіт!
Пізно, як і завжди.
Я спізнився, щоб прийти помітно. Визначно.
Щоб люди сиділи й сприймали тебе.
Сванкі, чому в тебе такий вигляд, ніби це твоя вечірка?
Мій Сванкі. Він полюбляє помітні прибуття. Як примадонна!
Ну, я скромний, он і накидку зняв,
і взуття. Сиджу на землі…
Скромність, це коли ти не спізнюєшся. Ти мав би прийти вчасно.
Кого ще, окрім нас, ти запросив?
Вона красуня. І як заходить,
відчувається, що прибула господиня дому.
Привіт, друзі! Як ви?
Привіт!
-Ти така гарна. -Ти теж гарна.
Усі такі…
Вона має вигляд королеви.
Слухайте, вона наче з неба зійшла.
-Усім привіт! -Привіт!
-Привіт, Джеррі. -Привіт.
Господи, яка ти гарна, мила.
Що ж це Даймонд робить?
Ми купували машину, ти показав, що тобі байдуже до моїх стосунків,
а потім береш і запрошуєш сюди Зарі.
Я Надя.
-Привіт. -Рада знайомству.
-Ти така гарна. -Ти теж.
Дякую.
Дуже ніяково, що Надя й Зарі опинилися в одному… місці.
Бо я зараз посеред…
ну, не знаю.
У мене був настрій заспокоїтися
й подивитися, чим скінчиться.
Маєш гарний вигляд.
-Я стараюся. -Стараєшся? Таки вийшло.
-Як скажеш. -Так, гарний вигляд.
На полі для гольфа Даймонд був записним гравцем.
Та щойно з'явилася Зарі,
це вже геть інша людина.
-У тебе все добре? -Цілком.
-Як діти? -З ними все гаразд.
-У порядку? -Так, дуже за тобою скучили.
Сумують за тобою.
-Скаржилися, коли ти сюди їхала? -Я їм: «Я побачуся з татом».
-Вони знали, що ти сюди їдеш? -Так, знали.
Скучили за тобою.
Уявляю, якою дрібною й незначною почуваються зараз Надя,
особливо - у тіні іншої жінки.
Я тобі дещо принесла.
-Втім, тут не відкривай. -Ні, не буду.
Ця жінка таки знає, як поводитися з чоловіком.
-Кхані, ти бачиш, що вона робить? -Хто?
-Вона знає, як подбати про чоловіка… -От чорт, я не…
-Гаразд… -Наче нас і немає.
Наче нас тут немає.
-Ми ж на їхній вечірці? -Так, дивись.
-Агов, люди!
-Привіт! -Ми ж у вас на вечірці.
-Гей! -Ми ще на вечірці!
-І що це було? -Просто подарунки. Це…
-Я не про подарунки. -Культура Східної Африки.
Я про ту хімію. Потужну хімію.
Що вона каже? Навіть не розумію, про що вона говорить.
Окрім Кхані й Даймонда,
я не знаю нікого з тих, хто тут сидить.
Але дивлячись на деяких жінок,
без образ,
арабки вдягаються дуже пристойно.
Це ж Арабська вечірка,
а в декого спідниця така коротка,
що аж сідниці трохи видно.
Я така: «Гаразд».
На свою вечірку я б тебе в такому одязі не пустила.
Привіт, любий!
Привітулі!
Потім дзвонить мій телефон, відеовиклик.
Це Інносент.
- -Привіт, 2 - Baba! -Привіт!
Я така рада.
Даймонде!
-Покажи мене, маю йому дещо сказати. -Брате мій!
- -2 - Baba, чекай. -Ти коли сюди приїдеш?
Любий, Даймонд тут мене гнобить, треба, щоб ти захистив.
Тут зі мною Зарі, моя Зарі.
Зарі може бути лиш одна.
-Леді-бос! -Леді-бос.
Привіт, брате, як справи?
- Видно, що Енні закохана в 2 - Baba.
Вона була наче дитина вранці на Різдво.
Ти коли приїдеш? Ця жінка просто неможлива.
Як нам із нею впоратися?
Вона супер-, не дуже, а суперсхвильована.
Лише: «Мій чоловік…» - все таке.
Дай-но Даймонда.
-Даймонде! -Він хоче говорити з Даймондом.
- Даймонду 2 - Baba каже: «Дай поговорити з Зарі», - розумієте?
-Моя повага. -Я приїду!
-Так! -Краще б ти приїхав.
Не знала, що Зарі його знайома, та я й не знала, хто така Зарі.
Щойно написав мені: «Найкращі побажання Зарі, Леді-босу».
Єдиній і неповторній.
-Богині Східної Африки. -Любий, ти не казав, що ви знайомі.
З боку Енні взятися розпитувати, звідки я знаю її чоловіка -
прояв такої собі невпевненості.
Треба ж їй було відразу це показати, відразу почавши мене розпитувати.
Я з Даймондом, а тут: «Звідки його знаєш?»
Та просто знаю.
Як я взяв телефон Енні, вона гуглила власного чоловіка.
-Гуглиш чоловіка? -«А що він сьогодні робив?»
-Усе заради тебе. -Так!
-Усе для тебе, сестро.
Друзі, будьте як вдома. Їжа, чи ще що,
почувайтеся зручно.
Решту вечора відчувається певна напруга,
бо ясно ж, що він був дуже радий мене побачити.
Відчуваю, їй це не сподобалося.
Між ними неймовірна хімія. Була б я самотня…
-Не віриш, що вони не разом? -Я вірю, що вони разом.
І не думаю,
що мені таке треба.
Ця динаміка між ним і Зарі була б мені неприємною,
хай там як.
Коли вона зайшла, я собі така: «Овва», - розумієш?
-Він тобі не сказав? -Я не знала.
Думаєш, мав би сказати?
Ні, не мав. Та коли він сказав нам усім,
я така, непевна: «Він каже..? Ясно, добре».
А як вона зайшла, думаю: «Ця жінка шикарна до упаду».
Вона красуня. Така будь-кого злякає.
-Як хочеш його, бери своє. -Ні, я його не хочу. Справді.
-Хочу мого чоловіка. -Якого ледве знаєш?
-Так, але зрозумій, це ж лише… -Якого бачиш… Як часто?
Ну, десь щомісяця.
Він на іншому континенті. А є хтось, хто тут.
З Даймондом я хочу дружити.
Але ж то був вдалий хід?
Аби тебе зацікавити? «Гайда купимо мені машину».
Не думаю.
Від хлопця мені потрібне не хизування.
Це не моє. Я хочу взнати тебе.
Коли годинами можна отак-от сидіти,
це вражає, а не яку ти купив машину.
А він показує себе-суперзірку.
-Так. -Він не показує мені себе.
Це теж нормально, я ж у стосунках.
Тебе затягнуло, немов у вир.
Так і є. Помилково опиняюсь у ситуаціях, яких геть не хотіла.
Дивлюся я на вас із Даймондом, це гарно.
Раніше було гарно.
Не я це зіпсувала.
-Він зіпсував. -Так.
Легше бути щасливою й спільно виховувати з ним дітей,
ніж дуже злитися…
згадуючи, що він зробив. Невірність,
діти, де тільки можна.
-І це ж був не один раз. -Він шкодує. Він це відчуває.
Надто багато разів.
А він: «Слухай, мені шкода».
Не можна зрадити, потім: «Шкода», - і все.
Щодо мене, я вирішила, що мені потрібне щось більше,
ніж що тобі просто шкода.
-За помилки треба платити. -Так.
Питання у тому, чи ти їх переростеш, чи так таким і залишишся.
Іноді я думаю, що я її не гідний,
вона на таке не заслуговує.
Бо я дурний. Саме так я іноді й думаю.
Це нічого.
Іноді, я думаю про своє життя, розумію, що маю багато що зробити.
-Так і є. -Це нормально.
Найкращий подарунок для неї - бути готовим до неї.
І прийти до неї, коли ти готовий.
Вона неймовірна жінка, але, якщо так судилося,
і, коли ти готовий, вона вже не чекає, - це твоя втрата.
Вона хороша людина.
Спитайте кого завгодно:
мою сім'ї, моїх друзів, моїх фанів…
Але я себе знаю.
Я не дам тобі щастя, якого ти хочеш, якого ти варта.
Я не хочу втратити
повагу, що відчуваю до неї, повагу, що вона має до мене.
Я намагаюся зберегти це, щоб ми могли виховати дітей.
Я можу поговорити з Зі?
-Зі мною? -Із Зі!
Із Зі. Еге ж. Повернуся-но я до коханого.
-Побачимось. -Па-па.
Гадаю, сьогодні вдалий час для розмови з Даймондом,
і я точно збираюся казати дещо неприємне.
Вдома у всіх все добре?
-Ага. -Діти?
Не можу сказати, що все добре, вони за тобою скучили.
-Але я радий, що ти тут. -Я знаю.
Неймовірно, що лише кілька років тому
у нас була сім'я, а тепер…
Ми й зараз сім'я. Ми - сім'я, але не така як раніше.
Ти за нами сумуєш?
Кажеш собі колись: «Шкода, що у мене немає сім'ї,
шкода що тут немає моїх дітей, немає її»?
-Ти ха нами сумуєш? -Звісно.
Я могла б сказати, що живу далі, що й так щаслива,
що певна, що й він теж.
Але особисто я іноді думаю, що…
ти знаєш, спогади повертаються
й кажуть: «Знаєш,
зі мною відбувалося дещо хороше… а потім все пішло геть не так».
Ми також розмовляли з Анділє.
Я йому про тебе розповідав.
-Гаразд. Сподіваюсь, хороше. -Про все.
-Звісно. -Добре.
Про тебе - завжди добре.
-Усім. -Ясно.
Гадаю, найгірше, що я втратив довіру.
Втратити довіру - дуже погано.
Скільки б не намагався її…
-Відновити? -Так.
Думаю, можу не погодитися.
Якщо людина тобі більше не довіряє
і вже не відчуває, що знову зможе,
це також через тебе.
Одне, це коли я кажу, що ти налажав,
а ти намагаєшся мені довести: «Я змінився».
Навіть коли я знала, що ти гуляв,
тобто, я буквально це знала. Я просто…
Заради спокою. Заради нашого щастя.
Нехай. Проїхали. Живемо далі.
Рухаємось. Не зупиняймося. Бережи сім'ю.
Нам тут добре. Інші кажуть: «Це мій чоловік, дайте йому спокій».
Та коли вони починають надавати докази твоєї поведінки,
того, що ти зробив, і їх нікуди не дінеш,
я визнала: «Так, він це зробив.
Я знаю, це він. А я тут…»
Це ти мене віддав.
Відчуваю, що він починає це усвідомлювати.
Він здається
вразливим.
Раніше він мені цього не показував через своє его.
Розумієте, найвідоміший артист Східної Африки.
«Про що ти говориш? Я можу знайти когось іще».
Та, здається, сьогодні
він таки розуміє, скільки шкоди завдав.
Бабо-Ті, я завжди тебе підтримувала.
Ти це знаєш, завжди.
Завжди все заперечувала, готова була за тебе під кулі.
Та щоразу, коли я це робила, відстоювала тебе,
ти робив протилежне.
Правду кажучи…
З 20 разів, що я це зробила, ти чинив так само два рази,
а я - 20 разів.
Знаю.
Накидалися на мене й твоїх дітей, мені ніде було сховатися, Бабо-Ті.
-Я розумію. -Я ж вірила, що ми партнери.
Як мій партнер, ти мав очолювати сім'ю.
Ти мусив захищати мене, направляти мене, вести мене, підказувати.
-А ти цього не робив. Для мене. -Так.
Ти залишив мене саму, у роздумах, куди ж податися.
Ти мав мене підтримати. Але тебе не було.
Що я мала робити?
Хоч сьогодні в Даймонда й свято, це треба було сказати вже давно.
Якщо ти мене образив, це тобі не минеться.
Переклад субтитрів: Сергій Білай