EN NETFLIX-SERIE
INSPIRERT AV SANGENE "FIRST LOVE" OG "HATSUKOI" AV HIRARU UTADA
Dette er en melding fra Norn Airlines.
På grunn av kraftig snøfall er alle avganger etter kl. 14.00 innstilt.
Vi beklager ulempene dette måtte medføre.
AVGANG
Unnskyld.
Det går fint.
AVKJØRING 28 KITAHIROSHIMA
-Pokker. -Hva?
Det var avkjøringen!
Beklager, jeg kjørte forbi. Jeg snur ved neste avkjøring.
Hva? For helvete.
-Jeg betaler ikke så mye! -Nei da, du betaler ikke mer enn du skal.
-Beklager. -Dette er grunnen til at kvinner…
JEG BEKLAGER DET SOM SKJEDDE HER OM DAGEN
DET GÅR FINT
Jeg er hjemme. Jeg er utslitt.
Hvorfor er det så mye å ordne før et bryllup?
Harumichi? Han som skal holde gratulasjonstalen din? Mr. Motashi?
Du må ringe ham snart.
-Tsunemi. -Jeg glemte å bestille gavekaker!
Faren min insisterer på at det skal være Momiji Manju, hva tenker du?
-Vi må s… -Jeg skjønner.
Ja, de er gode,
men Momiji Manju vil være som å gi Tokyo Banana til folk fra Tokyo.
-Tsunemi. -Jeg er så sliten. Kan det vente?
Harumichi.
Hva?
Jeg drar ingen steder.
"Tsune" i Tsunemi kommer fra "fiksstjerne".
En stjerne som alltid er der når du ser opp.
Selv om du går deg vill,
eller iblant kommer bort fra stien,
skal jeg alltid vise deg veien.
AICHI, KOMAKI FLYBASE, NOVEMBER 2007.
SDF, ikke dra til Irak!
Beskytt livene til SDF-medlemmene!
Slutt å bidra til krigen!
Det er aldri null risiko.
Men alle dere tjenestemenn er grunnmuren til landet vårt
og hjørnesteinene til nasjonens sikkerhet.
Iraks sikkerhetssituasjon er kanskje uforutsigbar og ustabil,
men det irakiske folket ønsker å skape
en stabil og fredelig demokratisk nasjon…
Må du virkelig dra?
Når jeg er i SDF, må jeg dra når jeg får beskjed om det.
Det er ikke en…
Å beskytte landet sitt
er å beskytte familien sin.
Skjer det noe alvorlig, så løp.
-Ta vare på alle sammen. -Ja.
Harumichi!
Gi honnør!
Ikke sant? Du hadde alltid skrubbsår på kneet.
Ja.
Det er bra.
-Jeg har ikke spist så mye. -Hvorfor ikke? Du må spise!
-Jeg har så mye å gjøre. -Er det ikke noe du har lyst på?
-Eplepai! -Er det alt?
Mamma! Velkommen hjem, mamma.
Jeg ventet deg ikke. Jeg lager litt te.
Det trenger du ikke, jeg skal dra.
Yae, angående sykehusets fest neste måned.
Ja, 50-årsjubileet. Jeg har hørt om det.
Jeg tenkte det er en fin anledning til å introdusere Tsuzuru for alle gjestene.
-Du kommer, vel? -Ja, selvfølgelig.
-Jeg skal si ifra til moren min. -Du trenger ikke bry henne denne gangen.
Moren min gleder seg også til å feire.
Det vil være mange viktige folk der.
Ms. Kihako er litt uegnet for anledningen.
Hun passer ikke inn.
Vi kan ikke risikere at hun blir full slik som sist gang.
-Jeg ringer deg senere. -Ja.
Vent.
Vent, er du snill.
Å fullføre en bra universitetsutdanning og få meg en karriere
jobbet jeg hardt for helt fra jeg var liten.
Jeg ville ikke bli som moren min.
Moren min er en arbeider uten utdanning.
Hun har aldri smakt egg fra frittgående høner som koster 1 250 yen per pakke,
eller en flaske med økologisk tomatjuice som koster 2 500 yen.
Hvorfor?
Fordi at i 25 år,
tolv timer om dagen, noen ganger helt til morgenen,
jobbet hun på den lokale fabrikken
og oppdro meg alene.
Vi hadde ikke god råd,
men på lønningsdagene dro hun til kjøpesenteret
og kjøpte klær til meg.
Selv om hun alltid gikk med de samme klærne.
Så hvorfor må moren min
bli behandlet med så mye forakt av andre?
Jeg tillater deg ikke å fornærme moren min.
-Jeg er hjemme. -Perfekt timing.
Jeg lurer på om jeg skal ha på meg denne på festen til Yukihito.
Er den litt mye?
Jeg kan ikke komme tomhendt. Jeg må ha med litt penger.
-Men de er så rike. -Vi skal ikke på festen.
Hvorfor det?
Skal ikke hele slekten? Vi må også gå.
-Vi skal skilles. -Hva?
Kan Tsuzuru og jeg flytte inn hos deg igjen?
Det er greit for meg, men…
Kan dere ikke finne ut av det?
Det er sikkert ikke for sent å be om unnskyldning.
Jeg har bestemt meg.
KEISEI TRANSPORT
Jeg trodde det bare var taxisjåfører, fulle folk og kråker
som var ute så sent.
Jeg hadde nattskift.
Jeg besto den siste sjekken takket være deg.
Jeg ville si det til deg og takke deg.
Og angående den kvelden.
Denne tiden av døgnet kalles skumring.
Mellom natt og dag, mørke og lys.
Er det frokost? Eller middag?
Det er skumrings-iskremen min.
Jeg spiser den når det skjer noe bra eller når det skjer noe dårlig.
Hvilken er det?
Beklager, det var et dumt spørsmål.
Vær så god.
I går var jeg på motorveien med en kunde, og så kjørte jeg forbi avkjøringen.
Jeg måtte kjøre 20 kilometer med en sint kunde til neste avkjøring.
Det er et helvete å kjøre videre når man vet det er feil.
Beklager det som skjedde.
Ikke tenk på det. Jeg tenker ikke på fortiden.
Jeg nyter bare øyeblikket.
Dessuten tenker jeg ikke på deg på den måten.
Ingenting er endret.
Hvordan er forloveden din?
Hun er viljesterk og sier det hun mener.
Hun er mye mer frisinnet enn meg, men hun er egentlig sjenert og følsom.
Og hun elsker hjembyen sin.
Du kan aldri snakke om Kansai okonomiyaki, Giants eller Okayama.
Hun lar være å spise ramen, som hun elsker, for å passe inn i kjolen.
-Hun høres fantastisk ut. -Ja.
Jeg fortjener henne ikke.
MEMANBETSU I HOKKAIDO, JULI 2009
-Det er varmt i dag. -Skal vi dra og bade i morgen?
Jeg fant et sted med kjempegod gyoza i går.
Det var så godt! Jeg dro dit alene.
-I nærheten? -Ja, jeg kunne ikke spise mye.
-Stort utvalg? -Ja! Neste gang drar vi dit sammen, ok?
DAMP
Unnskyld, kan jeg ta en av disse?
-Vær så god. -Tusen takk.
YUKIGUNI-PUDDING
Jeg er hjemme.
God morgen.
Jeg skal på fabrikken etter vaskejobben i dag.
Kan du hente Tsuzuru?
Du kommer til å ødelegge helsen din ved å jobbe dag og natt.
Det står pudding til ham i kjøleskapet.
Jeg drar på skolen.
Mamma, din løgner! Hva med bassenget?
Unnskyld! En mamma jobber med har blitt syk.
Jeg lover at vi drar neste gang!
Kanskje jeg kan ta med bringebærparfait til deg.
-Det er bare en vaskejobb, er det ikke? -Tsuzuru!
Ha det. Kom igjen, si ha det til moren din.
-Unnskyld, kan du kaste den for meg? -Ja visst.
Ser du ham?
Der er han.
Pappa!
Har du gått ned i vekt?
Har jeg? Hurra.
Vel, jeg henter ham i morgen.
Yae.
Vent i bilen.
-Angående samtalen vår. -Jeg trodde vi var enige.
-Du kan ikke fortsette med dette. -Nei.
Jeg kan ikke gjøre det. Vi ses her i morgen.
Tsuzuru. Vær snill gutt.
-Ha det! -Ha det.
-Det var nydelig. -Veldig godt.
-Tusen takk. -Unnskyld, doktor.
-Takk. -Vær så god.
Jeg har hørt at du var kunstner også, dr. Okochi.
På høyskolen fikk jeg en premie på Nitten-utstillingen.
Skal jeg velge skalpellen eller penselen? Det var et vanskelig valg.
Hadde han ikke sluttet, hadde vi fortsatt vært leietakere.
Er hun ikke slem?
Jeg mener det var en bra avgjørelse.
Operasjonsteknikken du utviklet reddet mange risikopasienter
og reduserte operasjonstiden betraktelig.
Jeg har et motto jeg kaller 3T.
Tempo, talent, tilfredshet, ikke sant?
Faren min anbefalte boken din for meg. Den var en åpenbaring.
Kanskje du blir en enda bedre hjernekirurg enn faren din.
Det håper jeg.
-Kan jeg? -Ja takk.
DINE LÅTER
SLETTE DISSE LÅTENE PERMANENT?
SLETTE FOR ALLTID
Tsuzuru! Har du fått en bamse?
Unnskyld.
Vil du dra?
Her, det er mer.
-Bestemor kjøpte dem til meg. -Det var snilt av henne.
Så mange!
Takk.
Yae… Jeg vil at du tenker på det igjen.
På hva som er best for Tsuzuru.
Han skal snart begynne på skolen,
så vil du la ham bo hos meg for fremtiden hans sin skyld?
GOD HALLOWEEN
Ikke dårlig!
Ohashi på salg har gjort det slutt med Yoshimi i administrasjonen.
Jaså.
Når ble Halloween en så stor nasjonal begivenhet?
Pleide vi å feire det?
Halloween er en fantastisk begivenhet som lar oss sjenerte japanere få slå oss løs.
Hvilken tror du Okashi vil like?
Dristig og sexy… eller beroligende sexy?
-Det er litt for sexy. -Er det?
Du må ha denne. Her.
Hva?
-Jeg står over. -Du kan ikke stå over.
Det er også avskjedsfesten for Mr. Saruwatari, så vi må gjøre den gøy.
Hva? Skal Mr. Saruwatari slutte?
Visste du ikke det?
De kaller det frivillig pensjon, men det er egentlig en permittering.
Du vet hvor mye han var borte fra jobben for å ta vare på moren sin.
Unnskyld, jeg tar begge.
Kan du være så snill å revurdere det?
Jeg har jobbet her i to år og ble gjort til medleder i år.
Det er bra, men vi har våre grunner.
Var det på grunn av den gangen jeg ba om fri? Sønnen min fikk plutselig feber!
Men det skjer ikke ofte. Om nødvendig kan jeg jobbe lørdag…
Ms. Noguchi!
Jeg forstår, men det er allerede bestemt.
Det er ikke umiddelbart. Du har tid til å se etter noe annet.
-Det ser godt ut. -Vent til alle har fått.
Den er helt sikkert god.
Helt sikkert.
-Ok! -Tid for å spise!
Da spiser vi.
-Hvordan var den? -Kjempegod!
Jeg sparer det til slutt.
Her!
Jordbæret!
-Det var kjempegodt! -Kjempegodt.
Kjempegodt.
ENDRING AV BARNEFORDELING
TSUZURU NOGUCHI
Tsuzuru.
Mamma.
-Kom, så går vi. -Mamma.
Kom og sett deg i bilen med bestemor. Pappa skal kjøre.
Sånn, ja. Flink gutt.
Du har blitt tyngre.
-Tsuzuru? -Tsuzuru?
Mamma!
-Tsuzuru! -Mamma!
Kom!
-Mamma! -Det går bra…
Det kommer til å gå bra.
Mamma!
-Hva kan jeg gjøre for deg? -Kan jeg få et pledd?
Ja, selvfølgelig.
TIL MIN BROR
YU
-Vil du ha litt snacks? -Ja takk.
-Vil du ha kaffe også? -Ja takk.
Vær så god. Håper det smaker.
Takk.
Jeg er hjemme.
ENGELSK TALEKONKURRANSE ANDREPREMIE
Jeg trodde jeg kastet den.
Alle konkurrentene hadde bodd i utlandet.
Men publikum applauderte talen din. Du kom på andreplass.
Jeg var så stolt.
-Slutt. -Jeg fant dette også.
Se. Du har det i blodet.
Har jeg fortalt at jeg var den første Miss Okhotsk?
Men ærlig talt, alle de andre var stygge! Ikke sant?
Nå er det nok!
Alt var perfekt!
Hvorfor måtte det bli sånn?
Beklager at jeg skuffer deg. Ved ikke å være et vidunderbarn.
Hvorfor har Gud gitt meg en så vanskelig skjebne?
Skjebnen finnes ikke.
Dette er en melding fra Norn Airlines.
På grunn av kraftig snøfall er alle avganger etter kl. 14.00 innstilt.
Mamma?
-Går det bra? -Hvor er mamma?
Mammaen din?
Vi leker bare gjemsel, ok? Skal vi finne henne?
Kanskje du får en fin julegave!
Hvordan kan jeg bli som deg?
Som meg? Ok.
-Hva heter du? -Jeg heter Emma.
Emma. Hyggelig å møte deg.
Jeg heter Yae.
Emma. Det er hardt å være flyvert. Men hvis du virkelig prøver,
klarer du det helt sikkert.
Unnskyld.
La oss gå og finne mamma.
-Bra jobbet i dag. -Takk, du også.
TOKYO, FUCHU FLYBASE, JANUAR 2010
Unnskyld.
Sett deg.
Hyggelig å møte deg. Jeg heter Tsunemi Arikawa.
Det stammer fra "fiksstjerne" og "vakker".
Som fiksstjernene i Andromeda eller Kentauren.
Jeg er fra Onomichi i Hiroshima.
Hobbyen min er å prøve ulike ramen. Favoritten er Onomichi-ramen.
Ms. Tsunemi som stammer fra "fiksstjerne" og "vakker".
Jeg setter pris på det, men jeg har ingen problemer eller bekymringer
jeg trenger å snakke med deg om.
Jeg er kun her etter ordre. Og Asahikawa-ramen er den eneste ramenen.
Andreløytnant Harumichi Namiki.
I 2008 ble du sendt til Irak for å hjelpe til med gjenoppbygging
og var plassert i Kuwait.
Så ble du sendt på et fredsbevarende oppdrag i Golan på den syriske grensen.
JASDF ble aldri angrepet og mistet ingen.
Likevel, rett før C-130-flyet du var pilot i landet på flyplassen i Bagdad,
ble flyplassen truffet av raketter, og du måtte gjøre en unnamanøver.
Jeg gjorde bare som jeg er trent til og landet flyet.
Folk prøver ofte å glemme ubehagelige minner.
Det er viktig å bearbeide opplevelsene sine.
Du må ikke snakke hvis du ikke vil. Men du er en offentlig ansatt.
Dessverre er dette en del av plikten din. Det er også jobben min.
Så du er nødt til å bli her til klokken 15.
Snakk når du måtte føle for det.
-Hva er navnet? -Tsunemi.
-Det betyr… -Jeg mente fuglen.
Å… Det er Pippi.
-Det ser ikke ut til at Pippi spiser. -Hva? Mener du det?
Parakitter later som om alt er fint selv når de ikke føler seg bra.
Kanskje rommet er for kaldt.
Er det greit?
-Du vet mye. -Jeg hadde en som barn.
Han sang kjenningsmelodien til Jounetsu Tairiku i timevis.
Han het Hakase.
Pippi. Pippi.
Hallo.
-Vi ses til samme tid neste uke. -Ok, takk.
Takk for at du kom.
Kan jeg spørre om noe?
Kan man få tilbake tapte minner?
Hvis man har skadet hodet i en ulykke?
Snakker du om noen spesifikk?
Jeg snakker om noen jeg kjenner.
Nevrologi er et uforutsigbart felt.
Men det er godt mulig å få tilbake minner ved å stimulere de fem sansene.
Lukter, lyder, smak, lys og berøring.
Kjenner du til romanen til Proust?
I det øyeblikket hovedpersonen smaker en småkake dyppet i te,
husker han plutselig ting fra barndommen.
Proust kalte dem ufrivillige minner.
Med andre ord,
kroppens minner.
Tekst: Hilde Turkøz