СЕРІАЛ NETFLIX
НАТХНЕНИЙ ПІСНЯМИ «FIRST LOVE» ТА «HATSUKOI» ХІКАРУ УТАДА
А що це там ворушиться?
Ану повернися!
Ти мене спіймала!
Де ти подівся, Цузуру?
Зник! Он де ти! Ти мене налякав!
Де ж він може бути?
Ось.
Ось де ти!
Що це?
Різні картинки.
Черевики…
Черевики?
А це що таке? Сонце?
Ікра лосося.
Ікра лосося?
Ясно, ікра лосося.
Я вдома.
Із поверненням, татусю.
Я вдома.
Вітаю вдома.
Ось.
Що?
Що це все таке?
Я не знав, що він обере, тож купив різного.
Агов, Цузуру!
Нетерплячий, як завжди.
Я не зможу.
Що? Зможеш.
А оце?
-Я зможу. -Удар!
-Я можу вдарити. -А тоді спробуймо оцей.
-Мабуть, я не зможу вдарити. -Ні? А оцей?
Косші, подай, будь ласка, вушну паличку.
І долий кави, Косші.
Косші, треба копію зробити, підвези мене он туди.
-О! Косші! -Господи! Дістало!
Вас щойно виписали, то й відпочивайте собі вдома.
Сидіти найзручніше.
Папір закінчився. Папір.
Папір.
Отой Гокіта, якого заарештували, по вуха загруз у боргах.
Вочевидь, він використав гроші компанії,
а потім планував викрасти їхні дані про розвиток і втекти.
Справді?
Жінка, яку ви врятували,
то була ота водійка таксі?
Ваше перше кохання, яка втратила пам'ять.
Як?
Що значить «як»?
Ви ризикнули собою.
А ще вона весь час плакала.
Чому ви не спробуєте їй розповісти?
Колись ви двоє дуже кохали одне одного
і мали серйозні стосунки… Ой!
Який сенс розповідати їй зараз?
Ті спогади лише завдадуть їй болю.
І якщо я розповім, то однаково нічим не зараджу.
-О, знову починає боліти. -Просто йдіть додому, будь ласка.
Ой.
Пане Намікі?
Агов.
Харумічі!
Пане?
Агов!
Щойно дехто зголосився на особливе домашнє завдання.
Може, натомість відповість пані Ногучі?
Що змінило їхні стосунки?
Я…
Я гадаю, та мить,
коли містер Дарсі зізнався в коханні.
Дуже добре.
Можете детальніше пояснити, про що ще ви дізналися з роману?
Спершу результат був не найкращим,
але все змінилося після хороброго зізнання містера Дарсі.
Саме так.
Дякую, пані Ногучі.
Перейдімо до наступного розділу.
Двадцять перша сторінка, будь ласка.
Ой!
Ви хотіли мене бачити?
А ви навчалися десь закордоном?
Зовсім ні.
Я ніколи не виїжджала з Хоккайдо.
Тоді ви мали гарного вчителя.
Тато прислав мені «Гаррі Поттера».
Коли він працював закордоном.
Я щодня читала ту книжку, така вона була цікава,
і, зрештою, почала розуміти.
Саме так я закохалася в англійську.
Не дивно, що вимова у вас британська.
Після літніх канікул відбудеться мовний конкурс.
Я планую подати вас як учасницю від нашої школи.
Що скажете?
Що…
Що?
До завершення вашої реабілітації, я стану вашим особистим водієм.
Будь ласка, я до ваших послуг.
Ні, я не можу просити про таке.
Не варто недооцінювати мене, я одна з найприбутковіших водіїв компанії.
Я навіть відзнаку отримала! Бачите?
Ого.
Але річ не в тім.
Я почитала в інтернеті,
що найзручніше після операції — сидіти.
А з моїм таксі, це буде від дверей до дверей.
Платити не потрібно.
Це найвигідніший та фізіологічно найбільш виправданий варіант.
Послухайте, пані Ногучі…
Дозвольте мені.
Я не знаю, що ще можу зробити.
Може, це і ваша робота, але ви однаково захистили мене.
Ризикуючи своїм життям.
І саме тому я хочу віддячити вам, також виконуючи свою роботу для вас.
Окрім того…
Не зважайте.
Гм…
Просто зателефонуйте, якщо захочете кудись поїхати.
Прошу, після вас!
Будь ласка.
Можете не поспішати.
Куди поїдемо?
У «Park Hotel».
Дуже добре.
У вас побачення?
Ні.
Зустріч наших батьків.
Візьміть, якщо треба.
Ого…
СЕРПЕНЬ 11, СУБОТА
Не соромтеся.
Дякую.
І пригощайтеся.
Ще в мене є жуйка, якщо любите. І печиво «вушка».
Я візьму одну.
А компаса і ліхтарика у вас часом не знайдеться?
Знайдеться.
Тримайте.
Вибачте.
Я готова до всього.
Я бачу.
Так.
-Харумічі, поквапся! -Вибач, проспав!
Сядемо на автобус до Кашіро о десятій, і встигнемо на потяг о 8:01,
а там у терміналі візьмемо ровери напрокат…
і до десятої будемо в Уторо!
Якщо повернемось на роверах до 4:30, то встигнемо на потяг о 4:51.
Заждіть, нас почекайте!
Коли наступний?
Через годину.
А це означає, що ми не встигнемо пересісти на Сенмоу.
Плануєш не заїжджати в місто?
А якщо піде дощ?
А ще в мене є компас, якщо ми раптом заблукаємо,
ліхтарик, репеленти від жуків,
від ведмедів,
а також їжа на крайній випадок.
Ми ж просто на пікнік зібралися, хіба ні?
Завжди треба бути готовим до найгіршого.
Тримай.
Що там із мовним конкурсом?
Я відмовилася.
Що?
Чому?
Чому ти це зробила?
Бо мені нізащо не перемогти.
Я ніколи не була закордоном, мене просто засміють.
У моєї дівчини лише один недолік — невпевненість у собі.
«Якщо я це зроблю, мене засміють».
«Я їх розчарую».
Ти надто розумна, і надто забігаєш наперед,
передбачаючи невдачі, і граючи від оборони.
Тато казав мені те ж саме.
«Якби ти була аутфілдером, то виграла б Золоту рукавичку».
Твій тато?
Востаннє я бачила його років зо три тому.
Ти не хочеш його бачити?
Мамі це не подобається.
Гаразд.
Ходімо.
Куди?
Він живе в Отару, так?
До останнього рейсу встигнемо повернутися!
Рейсу?
-Але ми ж планували… -А я змінюю наші плани!
-Добре! -Справді?
-Зачекай. -Ходімо!
-Зажди, ти серйозно? -Ходімо побачимо твого тата!
ТАКСІ ЗАЙНЯТЕ
Дуже вам дякую.
Бережіть себе.
О, Харумічі.
Вибач.
Усі вже зібралися.
Зачекай.
Ось так.
Тато власноруч підстригся, але, як на мене, стало тільки гірше.
ХОККАЙДО, ОТАРУ, СІЧЕНЬ 2007 РОКУ
Гаразд, усе готово.
Лишилося тільки…
Яе, дружина доктора Тогави не їсть солодощів.
Вибачте.
-А ще… -Так?
Будь ласка, постався з найвищою повагою до дружини професора Окочі.
Вона має неабиякі зв'язки у Медичному університеті Отару.
Постарайся задля майбутнього Цузуру.
Так, пані.
-Цузуру, мені треба все прибрати. -А ще…
Я підібрала тобі вбрання нагорі, тож, будь ласка, перевдягнися.
Так, пані.
То як вам Венеція?
Чудове місце для подорожі з коханим.
Як-не-як, а це романтичне місто.
-Мені аж заздрісно. -Перепрошую.
Боже, як мило, Яе.
Новинка від «Gucci»?
У якому університеті ви навчалися?
Університет Тоо, але кинула навчання, коли завагітніла.
Ясно.
А чим займаються ваші батьки?
-Мама працює на фабриці… -У вашої мами власний бізнес…
Він пов'язаний зі сферою авіаперельотів, чи не так?
Боже, яка глобальна родина.
Як чудово.
Пані Сонобе, я чула, що ваш найстарший син зараз у Бостоні.
Завдяки вам і доктору Окочі.
-Він мав гарні оцінки. -Справді?
Вітаю вдома.
Ти вже мала б спати.
Їстимеш?
Уже поїв.
-Сьогодні твоя мама… -Уранці я зробив три операції.
Дві мозкові пухлини та одна аневризма.
А потім я мусив підготуватися до конференції.
Невже ти хочеш розповісти щось важливіше?
Я прийму ванну.
Мамо.
Вибач, Цузуру, ми тебе розбудили?
Ходи сюди.
Круто!
До полудня будемо в Отару.
Справді?
-Ось. -Дякую.
У дитинстві я часто бувала тут.
Коли я гарно здавала контрольну, або у мами був гарний настрій,
вона приводила мене випити лимонаду в кафе нагорі.
Справді?
Пообіцяй не сміятися.
Нізащо.
Бортпровідниця?
Ти?
Та це ж крутезна ідея!
Це ідеально!
Ага.
Ти зможеш.
Точно.
Я гарантую.
Думаєш?
Ясно.
ЯЕ НОГУЧІ ОДНЕ НОВЕ ПОВІДОМЛЕННЯ
Я ЗАЇДУ ЗА ВАМИ ЗАВТРА О ТІЙ САМІЙ ГОДИНІ
ДОБРЕ, ДЯКУЮ
А як то воно, літати в повітрі?
Я чула в лікарні, що раніше ви були пілотом.
Збільшую потужність.
«Carrier-74», зліт дозволено, Злітна смуга три-чотири.
Йду на зліт. Збільшую потужність.
Десять-десять.
Сімсот, вісімсот, дев'ятсот, дев'ятсот п'ятдесят, майже достатньо.
Злітна смуга чиста.
Відпускайте гальма зараз.
Сімдесятий, штурвал ваш.
Тримаю штурвал.
Помилки при зльоті неприпустимі.
-Почати зліт. -Починаю.
Хоч скільки разів я це робив, ця мить завжди мене захоплює.
Набираємо висоту.
-Без перешкод. Підтверджую. -Набираю висоту.
І хоч усе це в минулому…
Туман і хмари,
вітер і сонце,
коли злітаєш уперше, усі чуття загострюються,
тобі відкривається неймовірний краєвид.
Здається, немовби весь світ тебе вітає.
Хмари, що пливуть,
блакитний океан,
градієнт неосяжного горизонту.
ЯКБИ Ж Я МІГ ВАМ ЦЕ ПОКАЗАТИ
Яе Ногучі!
А що з твоїм другом, із яким ти прилетіла?
Він сказав, що замість вугра обере ікру лосося і їжаків.
Але вугор найкращий улітку!
Дякую за очікування.
Ось так!
Ого, так апетитно!
Дякую за їжу.
Як смачно.
Язика проковтнути можна.
Хвіст — найсмачніша частина у вугра.
Справді?
Ага.
Це довів якийсь академік.
Ти завжди віддавав мені найсмачніші шматочки.
Хіба?
Віддавав!
Клешні крабів, полуницю з торту, мармурові шматочки стейка…
Так і мають робити батьки.
Хіба?
Так.
Дякую.
Я не мав нагоди віддати подарунок із нагоди вступу.
Гіндза?
Відкрий.
Ручка?
Чорнильна ручка.
То що змусило юну леді
подзвонити мені о сьомій ранку і приїхати в таку далечінь?
Закладаюся, матері ти не сказала.
У Токіо й справді так гарно?
Так, там чудово.
Місто сповнене протирічь.
Вульгарне та вишукане,
гріховне та цілісне, духовне та бездуховне,
незмінність і напої з тапіокою.
Ти і щирість?
Це не суперечливі поняття!
Спробуй.
Але що мені написати?
Ти маєш обрати фразу, якою перевірятимеш нові ручки все життя.
Так значно легше побачити, як пише кожна ручка.
Наприклад?
Та що завгодно.
Як-от «чисте небо, вдалий день».
Або рядок із поеми!
А що ти пишеш?
ЯЕ НОГУЧІ
Моє ім'я?
Це найпрекрасніше слово в японській мові.
Тримай.
ХАРУМІЧІ НАМІКІ
Що це?
Секрет.
-Хто це? -Не скажу.
А це часом не ім'я хлопця?
-Це ж нічого? -Ні!
-Ти сказав, що це може бути що завгодно! -Але не це!
Я не для цього тобі ручку подарував!
О, та годі…
ЯЕ НОГУЧІ ХАРУМІЧІ НАМІКІ
Господи…
То це ти Урамічі?
Харумічі.
Ясно.
Ясно…
Ну…
Що тобі подобається в Яе?
Це доля.
Байдуже, що кажуть інші, ніхто не змусить мене передумати.
Навіть її батько.
І саме тому…
я хочу бути гарним чоловіком для неї.
Коханій дівчині
я хочу віддати найкращу частину себе.
Хоч зараз у мені її немає.
Не роби їй боляче.
Так, пане.
Зараз ти хотів назвати мене лицеміром.
Так.
Заждіть, тобто…
Так.
Ох ти й малий…
Гарний у тебе тато.
Він добрий, обізнаний і романтичний.
А ще він брехун.
Ще до мого народження, від тата завагітніла інша жінка.
Гадаю, мама завагітніла мною, щоб спробувати його повернути.
Та зрештою, він не обрав ні її, ні мене.
«Зустрінемося знову».
«Найближчим часом».
«Погуляємо разом».
Він завжди обіцяв, але не виконував обіцянок.
Щоразу, коли мене окриляла надія,
я розчаровувалася і знову думала про неї.
Наприклад: «Закладаюся, вона дивиться на зорі й краєвиди,
які він обіцяв показати мені».
Я знала,
що мала рухатися далі.
Але боялася, що втрачу його.
Я завжди намагаюся спинитися, перш ніж усе зіпсую, або стане боляче.
Просто знай.
Я нікуди не зникну.
Я завжди буду поруч із тобою.
Вибач, що ми пропустили останній рейс.
Це не твоя провина.
Лягаймо спати?
Ти впевнена?
Вітаю вдома.
Привіт.
Я розмовляла з мамою Нонко.
Вибач.
То куди ж ти поїхала, збрехавши власній матері?
Яе.
Відповідай.
Вибачте.
Це я її змусив.
Мені кортіло… кортіло побачити білого ведмедя у зоопарку Асахіяма.
Ти мені обіцяв.
-А якби щось сталося? -Усе не так.
Мені дуже прикро.
По-перше,
мерщій у дім.
-Мамо! -Іди.
Швиденько.
ТАКСІ ЗАЙНЯТЕ
Дозвольте, я відчиню.
Дякую.
Завтра о цій самій годині?
Так.
Завтра остання процедура.
Справді? Добре.
Рада це чути.
А потім я хочу декуди з'їздити.
Ви не проти?
Звісно.
Домовилися.
На добраніч.
Бережіть себе.
Ого, круто! Наче мініатюрна копія круїзного лайнера «Діамантова принцеса»!
Ого…
Вибачте, що довелося їхати аж сюди.
Ви бували на горі Тенгу?
Декілька разів підвозила туди клієнтів.
А яким ви були в старших класах?
Я робив чимало дурниць.
Мені дуже подобалася одна дівчина.
Насправді, вона подобалася майже всій школі.
І що? Ви її завоювали?
Звісно.
Я запропонував їй, як чоловік.
«Будь моєю дівчиною».
Справді?
Я тут уперше.
-Я також. -Справді? І ти теж?
Дякувати богу.
У мене є мрія.
Але…
який світ криється за тією мрією?
Вулиця, освітлена газовим ліхтарем?
Чи паровий двигун, що свистить на станції, де завжди тихо?
Можливо, це звучить як вигаданий світ,
але ні, я його бачила.
Ці світи існують у книжках.
У книжках, які мені подарував тато.
Вибачте.
Як невчасно.
Та що ж це таке?
Мабуть, це так само,
як коли плачеш, дивлячись відео про песиків, які біжать за господарями.
Останнім часом мене так легко розчулити.
А ви?
Якою ви були у старшій школі?
Ну…
Та вже не згадаю.
Я навіть не пам'ятаю, що їла на обід.
Жахливо.
Мені ви уявляєтеся сонячною.
Як-от зараз.
Я роблю перші кроки до цих мрій.
І збираюся бігти щосили, широко розкинувши руки,
бігти до осяйних світів, які чекають на мене…
і віритиму, що колись
я також зможу літати.
Чудово!
Яе!
Це моя донька!
Моя донька!
Ти неймовірна!
Я намагаюся про це не думати.
Яким було моє минуле…
чи яким могло бути майбутнє.
Я не думаю про зраджену мрію, і про життя з Цузуру…
Про ганебне минуле, в якому я нічого не досягла.
Але і на майбутнє надій не плекаю.
Я облишила…
будь-які надії.
Але знаєте…
зрідка…
щось пробивається, неясне відчуття.
У моєму нікчемному й неважливому житті…
глибоко в самій його суті…
що я втратила щось дуже важливе.
Увага!
Наступний рейс буде останнім на сьогодні.
Будь ласка, простежте, щоб ви встигли сісти на нього.
Вибачте.
Ідемо?
Переклад субтитрів: Ганна Литвиненко