‎UN SERIAL NETFLIX
‎INSPIRAT DE PIESELE „FIRST LOVE” ‎ȘI „HATSUKOI” DE HIKARU UTADA
‎Cum de se mișcă?
‎Vino înapoi!
‎M-ai prins!
‎Unde o fi Tsuzuru?
‎A dispărut! Aici erai! M-ai speriat!
‎Pe unde o umbla?
‎Aici sunt.
‎Deci aici erai!
‎Ce-i asta?
‎Pozele sunt altfel.
‎Pantofii…
‎Pantofii?
‎Ce-i ăsta? Soarele?
‎Icre de somon.
‎Icre de somon?
‎Acum am înțeles!
‎Am ajuns!
‎Bine ai venit, tati!
‎Am ajuns acasă.
‎Bine ai venit!
‎Bun-venit!
‎Ține!
‎Ce-s toate astea?
‎N-am știut ce-i place ‎și am luat mai multe.
‎Tsuzuru!
‎Niciodată n-ai răbdare!
‎Nu mă descurc.
‎Cum? Ba te descurci!
‎Asta îți place?
‎Dă-i un picior!
‎- Pot să-i dau un picior. ‎- Haide!
‎- Nu cred că pot s-o lovesc. ‎- Nu? Dar pe asta?
‎Îmi dai și mie bățul de urechi, Kosshi?
‎Mai pune-mi niște cafea!
‎Trebuie să trag astea la xerox. ‎Împinge-mă încolo!
‎- Kosshi! ‎- Mare pacoste mai ești!
‎De-abia ai ieșit din spital. ‎Du-te acasă să te odihnești!
‎Cel mai bine mă simt pe scaun.
‎Nu mai e hârtie.
‎Pune hârtie!
‎Tipul ăla care a fost arestat ‎avea o grămadă de datorii.
‎S-a folosit de banii companiei.
‎Plănuia să fugă ‎cu planurile de dezvoltare.
‎Serios?
‎Tipa pe care ai salvat-o…
‎E taximetrista de care mi-ai zis?
‎Prima ta iubire care și-a pierdut memoria?
‎Cum?
‎Cum adică „cum”?
‎Ți-ai riscat viața.
‎Nu se mai oprea din plâns.
‎De ce nu încerci să-i spui?
‎Că voi doi erați îndrăgostiți
‎și că aveați o relație serioasă…
‎Ce rost are să-i mai zic acum?
‎E posibil să sufere dacă-și amintește.
‎Și dacă îi spun, ‎nu înseamnă că pot face ceva.
‎- Iar începe să mă doară. ‎- Du-te acasă!
‎Dle Namiki?
‎Harumichi!
‎Dle Namiki?
‎Cineva o să primească niște teme speciale.
‎Îmi răspunzi tu, dră Noguchi?
‎Când s-a schimbat relația dintre ei?
‎Cred că…
‎Cred că atunci
‎când dl Darcy i-a spus că o iubește.
‎Foarte bine!
‎Vrei să ne spui mai multe ‎despre ce ai învățat din roman?
‎Deși rezultatul inițial ‎nu a fost spectaculos,
‎declarația dlui Darcy a schimbat totul.
‎Așa este.
‎Mulțumesc, dră Noguchi!
‎Hai să trecem la capitolul următor!
‎Pagina 21, vă rog.
‎Voiați să vorbiți cu mine?
‎Ai studiat în afara țării?
‎În niciun caz!
‎Am stat toată viața în Hokkaido.
‎Atunci ai avut un profesor bun.
‎Mi-a dat tata să citesc ‎Harry Potter‎.
‎Când lucra în străinătate.
‎Îmi plăcea și o citeam în fiecare zi.
‎Până la urmă, am început s-o înțeleg.
‎Așa m-am îndrăgostit de limba engleză.
‎Nu mă mir, vorbești ca Regina.
‎După vacanța de vară ‎o să fie un concurs de dicție.
‎Aș vrea să ne reprezinți școala.
‎Ce părere ai?
‎- Ce faci aici? ‎- Păi…
‎O să fiu șoferul tău personal ‎până îți revii complet.
‎Te duc oriunde ai nevoie.
‎Nu-ți pot cere așa ceva.
‎Nu mă subestima! ‎Fac mulți bani pentru firmă!
‎Am luat și premiu! Vezi?
‎Tare!
‎Dar nu asta e problema.
‎M-am uitat pe net
‎și cel mai bine e ‎să stai așezat după operație.
‎Te duc până acasă cu taxiul.
‎Și nici nu-ți iau bani.
‎Din punct de vedere economic ‎și psihologic, e cea mai bună opțiune.
‎Uite ce-i, dră Noguchi…
‎Fă-mi plăcerea asta!
‎Nu știu ce altceva pot face.
‎Tu m-ai apărat, ‎chiar dacă asta e slujba ta.
‎Ți-ai riscat viața.
‎Vreau să-mi plătesc datoria.
‎În plus…
‎Lasă.
‎Te rog să mă suni ‎dacă vrei să mergi undeva.
‎Te rog!
‎Poftește!
‎Hai!
‎Nu te grăbi!
‎Unde mergem?
‎La hotelul Park.
‎Perfect.
‎Te întâlnești cu ea?
‎Nu.
‎Se văd părinții noștri.
‎Ia oglinda asta!
‎Fir-ar!
‎SÂMBĂTĂ, 11 AUGUST
‎Ține!
‎Mulțumesc.
‎Am și astea.
‎Sau gumă, dacă îți place mai mult. ‎Și plăcinte.
‎Iau o bomboană.
‎Ai cumva o busolă și o lanternă?
‎Da.
‎Uite!
‎Scuză-mă!
‎Sunt pregătită de orice.
‎Înțeleg.
‎Da.
‎- Hai mai repede! ‎- Scuze, am dormit prea mult!
‎Luăm autobuzul spre Kushiro ‎și prindem trenul de 8:01.
‎După aia, putem închiria două biciclete…
‎La 10 suntem în Utoro!
‎Dacă ducem bicicletele până la 16:30, ‎prindem trenul de 16:51.
‎Așteptați-ne și pe noi!
‎Când vine următorul?
‎Peste o oră.
‎Deci nu prindem legătura cu linia Senmou.
‎Vrei să pleci din oraș?
‎Ce facem dacă plouă?
‎Dacă ne rătăcim, am o busolă,
‎o lanternă, soluție de insecte,
‎clopoțel anti-urs
‎și mâncare de rezervă.
‎Parcă mergeam la picnic, nu?
‎Trebuie să te pregătești ‎pentru ce-i mai rău.
‎Ține!
‎Și concursul de dicție?
‎N-am vrut să particip.
‎Poftim?
‎De ce?
‎De ce să faci așa ceva?
‎Pentru că sigur n-aș câștiga.
‎N-am fost în străinătate. ‎Ar râde de mine.
‎Singurul defect al iubitei mele ‎e că n-are încredere în ea.
‎„O să râdă de mine.”
‎„O să îi dezamăgesc.”
‎Ești așa de inteligentă, ‎că gândești prea mult.
‎Vezi doar catastrofe și te porți defensiv.
‎Și tata zice așa.
‎„Dacă ai juca separat de echipă, ‎ai lua Mănușa de Aur.”
‎Așa ți-a zis?
‎Ultima oară l-am văzut acum trei ani.
‎Nu vrei să-l vezi?
‎Mama e împotrivă.
‎Bun.
‎Hai să mergem!
‎Unde?
‎Stă în Otaru, nu?
‎Ne putem întoarce cu ultimul zbor.
‎Ce zbor?
‎- Plănuisem să… ‎- Schimbare de planuri!
‎- Hai! ‎- Serios?
‎- Stai așa! ‎- Haide!
‎- Tu vorbești serios? ‎- Hai la tatăl tău!
‎OCUPAT
‎Mulțumesc mult!
‎Ai grijă de tine!
‎Harumichi!
‎Scuze!
‎A venit toată lumea.
‎Stai un pic!
‎Gata.
‎Tata s-a tuns, ‎dar nu cred că îi stă bine.
‎HOKKAIDO, OTARU ‎IANUARIE 2007
‎Gata!
‎Ăsta e singurul…
‎Yae, soția dlui dr. Togawa ‎nu mănâncă dulciuri.
‎Scuze!
‎- Încă ceva. ‎- Da?
‎Te rog să fii respectuoasă ‎cu soția profesorului Okochi.
‎Are relații bune ‎la Universitatea de Medicină din Otaru.
‎Fă-o pentru viitorul lui Tsuzuru!
‎Da, doamnă.
‎- Trebuie să fac curățenie, Tsuzuru. ‎- Era să uit.
‎Ți-am pregătit ceva de îmbrăcat la etaj. ‎Te rog să te schimbi.
‎Da, doamnă.
‎Cum a fost la Veneția?
‎E orașul perfect pentru îndrăgostiți.
‎Chiar e un oraș romantic.
‎- Sunt invidioasă. ‎- Scuze de deranj!
‎Ce frumos ești îmbrăcată, Yae!
‎E de la Gucci?
‎Unde ai făcut facultatea?
‎La Universitatea Touou, dar am renunțat ‎ca să am grijă de Tsuzuru.
‎Cu ce se ocupă părinții tăi?
‎- Mama lucrează într-o fabrică… ‎- Afacerea mamei tale…
‎Are legătură cu aeroporturile, nu?
‎Ce familie aventuroasă aveți!
‎Minunat!
‎Dnă Sonobe, am auzit ‎că fiul dvs. e în Boston.
‎Mulțumită dvs. și doctorului Okochi.
‎- Avea note bune. ‎- Da?
‎Bun-venit!
‎Ar trebui să fii în pat.
‎Nu mănânci?
‎Am mâncat deja.
‎- Azi, mama ta… ‎- Dimineață am avut trei operații.
‎Două tumori pe creier și un anevrism.
‎Apoi m-am pregătit pentru o conferință.
‎Povestea ta e mai interesantă ‎decât ce-am făcut eu?
‎Mă duc să fac o baie.
‎Mami!
‎Scuze, Tsuzuru! Te-am trezit?
‎Hai încoace!
‎Ce tare! ‎Putem fi în Otaru înainte de prânz!
‎Serios?
‎- Uite! ‎- Mersi!
‎Veneam des aici când eram mică.
‎Când primeam o notă bună ‎sau când mama era binedispusă,
‎îmi luam un suc ‎de la cafeneaua de deasupra.
‎Serios?
‎Promite-mi că nu râzi!
‎Niciodată.
‎Stewardesă?
‎Tu?
‎Ce idee excelentă!
‎E jobul perfect!
‎Da.
‎Te-ai descurca.
‎Sunt sigur!
‎Ți-o garantez.
‎Zici tu?
‎Bine.
‎YAE NOGUCHI ‎UN MESAJ NOU
‎VIN SĂ TE IAU ȘI MÂINE, LA ACEEAȘI ORĂ
‎BINE, MULȚUMESC
‎Cum e să zbori?
‎Am auzit la spital că ai fost pilot.
‎Accelerația la nivel.
‎Pista 34 e liberă pentru decolare, ‎Carrier-74.
‎Liberă pentru decolare. ‎Accelerația la nivel.
‎1010.
‎700, 800, 900, 950. ‎Accelerație suficientă.
‎Pistă liberă.
‎Eliberez frânele.
‎Ai controlul, 70.
‎Am controlul.
‎Decolările nu pot fi reluate.
‎- ‎Fă rotația! ‎- Recepționat.
‎Oricât de mult aș zbura, ‎mereu mă entuziasmez.
‎Ridic trenul de aterizare.
‎- Niciun obstacol. Afirmativ. ‎- Ridic trenul de aterizare.
‎Deși a trecut mult timp…
‎Ceața și norii,
‎vântul și razele soarelui…
‎Când decolezi pentru prima oară, ‎ai simțurile ascuțite
‎și vezi un peisaj incredibil.
‎Parcă întreaga lume îți urează bun-venit.
‎Norii,
‎oceanul albastru,
‎orizontul nesfârșit.
‎MI-AR FI PLĂCUT SĂ FII ACOLO SUS, CU MINE
‎Yae Noguchi!
‎Și prietenul cu care ai venit?
‎Preferă arici-de-mare și icre de somon.
‎Dar vara e sezonul țiparilor!
‎Mersi că ați așteptat!
‎Ia uite!
‎Arată delicios!
‎Mulțumesc pentru hrană!
‎Ce bun e!
‎E fenomenal!
‎Coada e cea mai bună parte din țipar.
‎Serios?
‎Da.
‎A dovedit-o nu știu ce profesor.
‎Mereu îmi dai cele mai bune bucăți.
‎Da?
‎Da!
‎Clești de crab, ‎vită marmorată, căpșuna de pe tort…
‎Așa-s părinții.
‎Da?
‎Da.
‎Mulțumesc!
‎N-am avut ocazia ‎să-ți dau cadoul de admitere.
‎Ginza?
‎Deschide-l!
‎Un stilou?
‎Da.
‎Un stilou…
‎Cum se face
‎că m-ai sunat la 7 dimineața ‎și ai venit până aici?
‎Pun pariu că mama ta nu știe.
‎Chiar așa de frumos e la Tokyo?
‎Da, e minunat.
‎E un oraș al contrastelor.
‎E vulgar, dar rafinat.
‎Depravat, dar înfloritor. ‎Moral și imoral.
‎Statornicie și ceai de tapioca.
‎Cam ca tine și sinceritatea?
‎Astea nu-s contraste!
‎Încearcă-l!
‎Ce să scriu?
‎Caută o frază cu care să testezi ‎toate stilourile de acum încolo.
‎Așa o să-ți dai seama mai ușor ‎cât de bune sunt.
‎Cum ar fi?
‎Orice.
‎„Cerul e albastru, ziua-i minunată.”
‎Sau un poem de Basho!
‎Tu ce scrii?
‎YAE NOGUCHI
‎Numele meu?
‎Cele mai frumoase cuvinte din japoneză.
‎Ține!
‎HARUMICHI NAMIKI
‎Ce ai scris?
‎Secret.
‎- Cine e? ‎- Nu-ți zic.
‎Nu cumva e numele unui băiat?
‎- E-n regulă, nu? ‎- Nu!
‎- Ai zis să scriu orice! ‎- Nu asta!
‎Nu pentru asta ți l-am luat!
‎În fine…
‎YAE NOGUCHI ‎HARUMICHI NAMIKI
‎Tu ești Uramichi?
‎Harumichi.
‎Ce-ți place la Yae?
‎E destinul meu.
‎Nimeni nu mă poate face să mă răzgândesc.
‎Nici măcar tatăl ei.
‎De asta…
‎Vreau să fiu bun. Pentru ea.
‎Cea pe care o iubesc
‎trebuie să primească tot ce am mai bun.
‎Deși momentan nu am nimic.
‎N-o face să plângă!
‎Am înțeles!
‎Voiai să mă faci ipocrit.
‎Da.
‎Adică…
‎Da.
‎Al naibii ce ești tu…
‎Tatăl tău e un tip de treabă.
‎E amabil, citit și un romantic.
‎Dar mai și minte.
‎Înainte să mă nasc, ‎a lăsat altă femeie însărcinată.
‎Cred că mama m-a avut pe mine ‎ca să încerce să-l aducă acasă.
‎Până la urmă, ‎nu m-a ales nici pe mine, nici pe ea.
‎„Ne mai întâlnim.”
‎„Pe curând.”
‎„Hai să mergem împreună!”
‎Mereu făcea promisiuni și nu le respecta.
‎De fiecare dată îmi făceam speranțe,
‎eram dezamăgită și mă gândeam iar la ea.
‎Eram sigură că se uită ‎la stelele și peisajele
‎pe care promisese că mi le arată mie.
‎Știu deja…
‎că trebuie să uit toate astea.
‎Dar mi-e teamă că o să-l pierd.
‎Mereu încerc să mă opresc ‎înainte să greșesc sau să sufăr.
‎Vreau să-ți zic ceva.
‎Eu nu plec.
‎O să fiu mereu lângă tine.
‎Îmi pare rău că am ratat avionul.
‎Nu-i vina ta.
‎Vrei să dormi?
‎Ești sigură?
‎Bun-venit!
‎Bună!
‎Mi-a zis mama lui Nonko.
‎Îmi pare rău!
‎Pe unde ai umblat ‎după ce ți-ai mințit mama?
‎Yae!
‎Răspunde-mi!
‎Îmi pare rău!
‎Am obligat-o să vină.
‎Voiam neapărat să văd ‎ursul polar de la Zoo Asahiyama.
‎Mi-ai promis.
‎- Ce făceai dacă se întâmpla ceva? ‎- N-a fost așa!
‎Îmi pare tare rău!
‎În primul rând…
‎Treci în casă!
‎- Mamă! ‎- Du-te!
‎Mai repede!
‎OCUPAT
‎Stai să deschid ușa!
‎Mulțumesc!
‎Mâine la aceeași oră?
‎Da.
‎- Mâine am ultima ședință de recuperare. ‎- Serios? Bun.
‎Mă bucur să aud.
‎Vreau să merg undeva după.
‎Vii cu mine?
‎Sigur.
‎Bine, atunci.
‎Noapte bună!
‎Ai grijă de tine!
‎Incredibil! ‎Uite ce mică e Prințesa Diamantelor!
‎Scuze că te-am pus să mergi până aici.
‎Ai urcat pe muntele Tengu?
‎Am luat câțiva clienți de la bază.
‎Cum erai în liceu?
‎Făceam multe prostii.
‎Era o fată care-mi plăcea mult.
‎Cam toată școala o aprecia.
‎Și? Ai cucerit-o?
‎Normal.
‎M-am purtat ca un bărbat.
‎„Fii gagica mea!”
‎Serios?
‎E prima oară.
‎- Și pentru mine. ‎- Serios?
‎Ce mă bucur!
‎Eu am un vis.
‎Dar…
‎ce lume se ascunde în spatele lui?
‎Un colț de stradă luminat de un felinar?
‎Sau un tren cu motor pe aburi ‎care trece printr-o stație liniștită?
‎Ar putea părea niște fantezii,
‎dar eu le-am văzut.
‎În lumea cărților, ele există.
‎Mi le-a arătat tatăl meu.
‎Scuză-mă!
‎Ce surpriză!
‎Ce-o fi cu mine?
‎E ca atunci…
‎când începi să plângi la clipuri ‎cu câini care aleargă după stăpân.
‎În ultima vreme plâng din orice.
‎Și tu?
‎Cum erai în liceu?
‎Păi…
‎Am uitat.
‎Nu țin minte nici ce am mâncat la prânz.
‎E oribil.
‎Sunt sigur că erai minunată.
‎Cum ești și acum.
‎Acum fac primii pași spre aceste visuri.
‎O să-mi întind brațele ‎și o să alerg cât de tare pot
‎spre lumea splendidă ce mă așteaptă.
‎Sunt sigură că, într-o bună zi,
‎și eu voi putea să zbor.
‎Perfect!
‎Yae!
‎E fata mea!
‎Sunt mama ei.
‎Te-ai descurcat excelent!
‎Încerc să nu mă gândesc.
‎La trecutul meu…
‎sau la viitor.
‎Nu vreau să renunț la visul meu ‎și la viața cu Tsuzuru.
‎Am un trecut rușinos. ‎N-am reușit să fac nimic.
‎Nu am speranțe nici de la viitor.
‎M-am săturat…
‎să-mi fac speranțe degeaba.
‎Și totuși…
‎din când în când,
‎am un sentiment ciudat.
‎Simt că în viața mea neînsemnată…
‎Undeva în adâncul meu…
‎simt că am pierdut ceva esențial.
‎Atenție!
‎Urmează ultima plecare din această zi.
‎Vă rugăm să ajungeți la timp!
‎Scuze!
‎Mergem?
‎Subtitrarea: Alin Morariu