EN NETFLIX-SERIE
INSPIRERT AV SANGENE "FIRST LOVE" OG "HATSUKOI" AV HIKARU UTADA
Hvordan flytter den på seg?
Kom tilbake!
Du tok meg!
Hvor ble du av, Tsuzuru?
Han forsvant! Der er du! Du skremte meg!
Hvor kan han være?
-Her. -Der er du!
-Hva er det? -Bildene er forskjellige.
-Skoene… -Skoene?
-Hva er det? Solen? -Lakserogn.
Lakserogn? Ja visst, lakserogn.
Jeg er hjemme.
Velkommen hjem, pappa.
-Velkommen hjem. -Velkommen hjem.
Her.
Hva er alt dette?
Jeg visste ikke hva han likte, så jeg kjøpte flere.
-Hei, Tsuzuru! -Du er utålmodig, som alltid!
-Jeg klarer det ikke. -Klart du klarer det.
Hva med denne?
Spark den!
-Jeg kan sparke. -Da prøver vi den.
-Jeg klarer det ikke. -Hva med denne, da?
Kosshi, kan du gi meg bomullspinnen?
Mer kaffe, Kosshi.
Jeg må kopiere dette. Dytt meg.
-Kosshi! -Herregud! For et mas!
Du ble nettopp utskrevet fra sykehuset. Bli hjemme og hvil.
Det er best å sitte. Det er tomt for papir.
Gokita som ble arrestert, hadde visst gjeld opp til ørene.
Han skal ha brukt firmaets penger
og planla å ta utviklingsdataene og stikke av.
Er det sant?
Personen du reddet, var det den kvinnelige taxisjåføren?
Din første kjærlighet som mistet hukommelsen?
-Hvordan det? -Hvordan det?
Du risikerte sikkerheten din.
Hun gråt hele tiden.
Hvorfor ikke fortelle henne det?
At dere var kjempeforelsket og i et seriøst forhold… Au!
Hva er poenget med å si det nå?
Det vil kanskje bare påføre henne smerte.
Og om jeg sier det, kan jeg ikke gjøre noe.
-Nå begynner det å gjøre vondt igjen. -Vær så snill å dra hjem!
Au.
Mr. Namiki?
Hei.
Harumichi!
-Mister? -Hei!
Noen meldte seg nettopp frivillig til ekstra lekser.
Ok, kan jeg få et svar fra Ms. Noguchi isteden?
Hva endret forholdet deres?
Jeg… Jeg antar det var at
Mr. Darcy innrømte sin kjærlighet.
Veldig bra.
Vil du fortelle mer om hva du har lært om romanen?
Det første resultatet var ikke så bra,
men Mr. Darcys modige innrømmelse endret alt.
Ja. Takk, Ms. Noguchi.
Da går vi videre til neste kapittel. Bla opp på side 21.
Au!
-Du ville snakke med meg? -Har du studert i utlandet?
Absolutt ikke. Jeg har aldri reist utenfor Hokkaido.
Da har du hatt en god lærer.
Faren min sendte meg Harry Potter. Da han jobbet i utlandet.
Jeg leste den hver dag fordi det var underholdende,
og etter hvert begynte jeg å forstå.
-Det var sånn jeg ble glad i engelsk. -Ikke rart du snakker korrekt engelsk.
Det skal være en talekonkurranse etter sommerferien.
Jeg tenker å nominere deg som skolens representant.
Hva tenker du?
Hva?
Jeg er din privatsjåfør til du er ferdig med rehabiliteringen.
La meg være beina dine.
Det kan jeg ikke be deg om.
Ikke undervurder meg. Jeg er en av de med høyest inntjening i firmaet!
Jeg har fått en utmerkelse!
Jøss. Men det er ikke problemet.
Jeg søkte det opp på nettet,
og etter operasjonen er det mest komfortabelt å sitte.
Med taxien min kommer du fra dør til dør. Og det koster deg ingenting.
Det er den beste løsningen både økonomisk og fysiologisk sett.
-Ms. Noguchi… -La meg gjøre dette for deg.
Jeg vet ikke hva annet jeg kan gjøre.
Det var kanskje jobben din, men du beskyttet meg likevel.
Risikerte livet ditt.
Jeg vil gjøre gjengjeld ved også å gjøre jobben min for deg.
Dessuten…
Glem det.
Ring meg hvis du vil dra noe sted.
Etter deg, vær så snill.
Vær så snill.
Ta den tiden du trenger.
-Hvor skal vi? -Park Hotel.
Greit.
-Skal du på date? -Nei.
Foreldrene våre skal møtes.
Du kan bruke dette.
Søren…
LØRDAG 11. AUGUST
-Vær så god. -Takk.
Bare forsyn deg.
Jeg har tyggegummi og kjeks også.
Jeg kan ta en.
Har du tilfeldigvis kompass og lommelykt også?
Det har jeg.
Vær så god.
-Unnskyld. -Jeg er alltid forberedt.
-Skjønner. -Ja.
-Skynd deg, Harumichi! -Jeg forsov meg!
Tar vi bussen til Kushiro, rekker vi toget kl. 08.01.
Så kan vi leie sykler på stasjonen…
Da er vi i Utoro før 10!
Leverer vi syklene før kl. 16.30, kan vi ta toget kl. 16.51.
Vent på oss!
Når går neste? Om en time.
-Da rekker vi ikke byttet til Senmou. -Har du planer om å dra fra byen?
Hva om det begynner å regne?
Jeg har kompass i tilfelle vi roter oss bort,
lommelykt, myggmiddel,
noe å skremme bjørn med og nødproviant.
Skal vi ikke bare på piknik?
Man skal alltid være forberedt på det verste.
Her.
Hva skjer med talekonkurransen?
-Jeg takket nei. -Hva?
Hvorfor? Hvorfor gjorde du det?
Jeg kommer aldri til å vinne.
Jeg har aldri vært i utlandet. De kommer til å le av meg.
Den eneste svakheten til kjæresten min er at hun mangler selvtillit.
"Kanskje ler de av meg hvis jeg gjør det."
"Kanskje skuffer jeg dem."
Du er så smart at du tenker altfor langt frem,
forutser fallgruver og spiller defensivt.
Det sa faren min også.
"Hvis du var utespiller, hadde du vunnet Golden Glove."
Faren din?
-Jeg så ham sist for tre år siden. -Vil du ikke treffe ham?
Moren min liker det ikke.
Ok. Vi drar!
-Hvor? -Bor han ikke i Otaru?
-Vi rekker tilbake før siste fly! -Fly?
-Men planene våre… -Jeg har en ny plan!
-Ok! -Seriøst?
-Vent litt. -Vi skal besøke faren din!
-Takk skal du ha. -Ta vare på deg selv.
-Harumichi. -Beklager.
Alle er her.
Sånn.
Faren min har klipt seg, men det ble ikke så fint.
OTARU I HOKKAIDO, JANUAR 2007.
Ferdig.
Bare én…
Yae, dr. Togawas kone spiser ikke søtsaker.
Å, beklager.
-En ting til… -Ja?
Vær respektfull mot professor Okochis kone.
Hun har gode kontakter på Otaru Medical University.
Gjør en god jobb for fremtiden til Tsuzuru.
Greit.
-Tsuzuru, jeg må rydde opp nå. -En ting til…
Jeg har lagt klart et antrekk til deg ovenpå. Vær snill og ta det på deg.
Greit.
-Hvordan var Venezia? -Et fint sted å dra til med elskeren sin.
Det er tross alt en romantisk by.
-Jeg er misunnelig. -Unnskyld.
Du verden, så nydelig, Yae. En ny Gucci?
Hvor gikk du på universitetet?
Jeg gikk på universitetet i Touou, men sluttet da jeg fikk sønnen min.
Å.
Hva gjør foreldrene dine?
-Moren min jobber på en fabrikk… -Jobben til moren din…
Den er knyttet til flyplassen, er den ikke?
Du verden, for en global familie.
Så fint.
Ms. Sonobe, jeg hørte at din eldste sønn er i Boston.
Takk til deg og dr. Okochi.
-Han hadde bra karakterer. -Sier du det?
-Velkommen hjem. -Du skulle vært i seng.
-Vil du ha mat? -Jeg har spist.
-Moren din… -Jeg hadde tre operasjoner i dag.
To hjernesvulster og en hjerneblødning.
Så måtte jeg forberede meg til en konferanse.
Er det du skal si viktigere enn det?
Jeg tar meg et bad.
Mamma.
Vekte vi deg, Tsuzuru? Kom.
Supert! Vi kommer til Otaru før klokken 12.
Er det sant?
-Her. -Takk.
Jeg dro ofte hit som barn.
Når jeg fikk bra karakter på en prøve, eller når mamma var i godt humør,
fikk jeg cream soda i kaféen ovenpå.
Er det sant?
-Lov å ikke le. -Jeg lover.
Flyvert? Du?
Det er en kjempegod idé! Det er perfekt!
Ja. Det klarer du.
Helt sikkert! Det garanterer jeg.
Tror du det? Jeg skjønner.
YAE NOGUCHI ÉN NY MELDING
JEG HENTER DEG SAMME TID I MORGEN
OK, TAKK
Hvordan er det å fly alene i luften?
Jeg hørte på sykehuset at du har vært pilot.
Motorkraft satt.
Rullebane 34 klarert for takeoff, Carrier-74.
Klarert for takeoff. Motorkraft satt.
1010.
700, 800, 900, 950, nesten klart, nok kraft.
Rullebane klarert. Slipp bremsen nå.
-70, du har styring. -Jeg har styring.
Du kan ikke gjøre en takeoff på nytt.
-Rotér. -Rotér.
Uansett hvor mange ganger jeg opplever det, blir jeg like opprømt.
Gir opp.
-Hindring klarert. Positiv. -Gir opp.
Selv om det tilhører fortiden…
Tåke og skyer,
vinden og sollyset.
Når du først tar av med skjerpede sanser,
blir du møtt av et ubeskrivelig landskap.
Det føles som om verden ønsker deg velkommen.
Skyer som driver, det blå havet,
den buede, endeløse horisonten.
JEG SKULLE ØNSKE JEG KUNNE VIST DEG DET
Yae Noguchi!
Hva med vennen som var med deg?
Han ville heller spist kråkebolle og lakserogn enn ål.
Men ål er sommermat!
Takk for at dere ventet.
-Her kommer den! -Det ser kjempegodt ut!
-Takk for maten. -Takk for maten.
Å, så godt. Det er nydelig.
-Halen er den beste delen av ålen. -Er det sant?
Ja. Det er bevist av en akademiker.
Du gir meg alltid de beste bitene.
-Gjør jeg? -Det gjør du!
Krabbeklør, marmorerte biffbiter, jordbæret på kaken…
Det er sånt foreldre gjør.
-Er det? -Ja.
-Takk. -Jeg fikk aldri gitt deg opptaksgaven din.
Ginza?
Åpne den.
-En penn? -En fyllepenn.
En fyllepenn.
Så, hva fikk en ung dame til å ringe meg klokken sju om morgenen og komme helt hit?
Uten å si ifra til moren sin?
-Er det virkelig så fint i Tokyo? -Ja, det er fantastisk.
Det er et kaos av motsetninger. Det vulgære og raffinerte,
fordervede og sunne, moralske og umoralske,
bestandighet og tapioka-drinker.
-Du og oppriktighet? -De er ikke motsetninger!
Prøv den.
Hva skal jeg skrive?
Bestem deg for en frase du kan bruke hver gang du tester nye penner.
Da er det lettere å se om pennene er bra.
Som hva?
Hva som helst. For eksempel: "Sol ute, sol inne."
Eller et dikt av Basho!
Hva skriver du?
YAE NOGUCHI
-Navnet mitt? -De vakreste ordene på japansk.
Her.
HARUMICHI NAMIKI
-Hva er det? -Det er hemmelig.
-Hvem er det? -Det sier jeg ikke.
Det er vel ikke en gutts navn?
-Det er vel greit? -Nei!
-Du sa det kunne være hva som helst! -Ikke det!
Det var ikke det du fikk pennen til! Å, kom an…
YAE NOGUCHI HARUMICHI NAMIKI
Herregud…
-Så du er Uramichi? -Jeg heter Harumichi.
Akkurat.
Hm…
-Hva er det du liker med Yae? -Det er skjebnen.
Uansett hva noen sier, får de meg ikke til å endre mening.
Heller ikke faren hennes.
Derfor… vil jeg være en god mann for henne.
Jeg vil gi det beste av meg selv til den jeg elsker.
Selv om jeg ikke har noe akkurat nå.
-Ikke få henne til å gråte. -Greit.
-Du skulle til å kalle meg for hykler. -Ja.
Vent, jeg mener… Ja.
Din lille…
Faren din er en bra mann.
Han er snill, kunnskapsrik og romantisk.
Men også en løgner.
Før jeg ble født, gjorde han en annen kvinne gravid.
Jeg tror moren min ble gravid med meg for å få ham tilbake.
Så valgte han verken henne eller meg.
"Vi må møtes igjen." "Snart."
"La oss gå sammen." Han kom alltid med tomme løfter.
Hver gang blir jeg håpefull,
blir skuffet og tenker på henne igjen.
Jeg tenker: "Nå ser sikkert hun på stjernene og landskapet
han sa han ville vise meg."
Jeg vet det alt. Jeg må gå videre.
Men jeg er redd for å miste ham en dag.
Jeg prøver alltid å holde tilbake så jeg ikke roter det til eller blir såret.
Du skal vite dette.
Jeg drar ingen steder.
Jeg er alltid her for deg.
Beklager at vi ikke rakk flyet.
Det er ikke din skyld.
Skal vi sove?
Er du sikker?
-Velkommen hjem. -Hei.
-Jeg snakket med moren til Nonko. -Unnskyld.
Hvor dro du etter å ha løyet til moren din?
Yae. Svar meg.
Unnskyld. Jeg tvang henne til å bli med.
Jeg hadde så lyst til å se isbjørnen i Asahiyama Zoo.
Du lovte meg.
-Hva om noe hadde skjedd? -Det er ikke sånn.
Jeg beklager!
For det første… Gå inn.
-Mamma! -Bare gå.
Få opp farten.
OPPTATT
Jeg åpner døren.
Takk.
-Samme tid i morgen? -Ja.
-Rehabiliteringen i morgen er den siste. -Er det? Ok.
Det er jeg glad for å høre.
Jeg vil gjerne dra et sted etterpå. Hvis det er greit.
Klart det.
Vel, god kveld.
God kveld. Ta vare på deg selv.
Jøss, fantastisk! Se så liten Diamond Princess ser ut!
Jøss…
Beklager at du må komme helt hit.
Har du vært på Mount Tengu?
Et par ganger på basen for henting.
Hvordan var du på videregående?
Jeg gjorde mye dumt.
Det var en jente jeg likte godt.
De fleste på skolen likte henne.
Så? Fikk du henne?
Klart det.
Jeg spurte henne som en mann. "Bli jenta mi."
Er det sant?
Det er første gang.
-Jeg også. -Er det sant?
Gudskjelov.
Jeg har en drøm.
Men… hva slags verden ligger bortenfor den drømmen?
Et gatehjørne opplyst av en gasslampe?
Eller et damplokomotiv som tuter gjennom en ellers stille stasjon?
Det kan høres ut som fantasiverdener,
men nei, jeg har sett dem.
De finnes i bøkenes verden som min far har delt med meg.
Beklager. For en overraskelse.
Hva er dette?
Det er som når du blir på gråten av å se videoer der hunder løper etter eierne.
Jeg har blitt så lettrørt.
Hva med deg?
Hvordan var du på videregående?
Eh…
Jeg husker ikke. Jeg husker ikke engang hva jeg spiste til lunsj.
Det er fryktelig.
Jeg tror du var strålende.
Akkurat som du er nå.
Jeg tar mine første skritt mot disse drømmene.
Jeg skal løpe så fort jeg kan med vidåpne armer
mot den glitrende verdenen som venter meg,
i troen på at en dag
vil også jeg kunne fly.
-Perfekt! -Yae!
Yae!
Det er datteren min. Min datter.
Du var kjempeflink!
Jeg prøver å ikke tenke på det.
Hvordan fortiden min var, eller hvordan fremtiden vil bli.
Jeg tenker ikke på å gi opp drømmen min og livet mitt sammen med Tsuzuru.
Den skammelige fortiden min der jeg ikke utrettet noe.
Jeg har heller ingen håp for fremtiden.
Jeg er ferdig med å ha falske forhåpninger.
Vet du…
Noen ganger…
får jeg en slags vag fornemmelse.
I mitt ubetydelige og trivielle liv,
dypt i dets kjerne…
…føler jeg at jeg har mistet noe svært viktig.
Kan vi få deres oppmerksomhet?
Neste avgang er den siste i dag.
Sørg for å komme i tide hvis du skal om bord.
Beklager.
Skal vi dra?
Tekst: Hilde Turkøz