BOŽSKÉ KAPKY
Posuň tu postel.
Dáme peřinu na zem.
Pane Tómine?
Pane Tómine, jste tady?
Pane Tómine?
Můžu s vámi na chvíli mluvit?
Já věděl, že tenhle den přijde.
Celkem se mi i ulevilo.
Pořád jsem se toho obával.
Už když byl Issei malý.
Že si lidi budou myslet, že nemá japonské rysy
a v těle mu proudí cizí krev.
Jednoho dne...
...si všimnou, že je míšenec?
Ne.
S Isseiem to nesouvisí.
Bál jsem se, že mě budou pomlouvat.
Říkat, že nejsem jeho pravý otec.
Že jsem podvodník.
Jeho pravý otec je...
Když děti vyrůstají obklopené láskou...
mají pak sebevědomí
a schopnost překonávat nesnáze.
Dělal jsem, co jsem mohl.
Udělal jste mnohem víc než to.
Buďte na sebe hrdý.
I na Isseie.
Jak se má?
Jak to vypadá s těmi testy?
Moc se snaží.
Není to pro něho snadné.
Ale je odhodlaný.
Vy dva spolu chodíte, že?
Když je to tak,
postarejte se o něj, prosím.
Má vás moc rád.
Hrozně moc.
Už půjdu.
Ještě jedna věc...
Prosím.
Je vaše, že ano?
No tak.
Do háje! Sakra!
Sakra!
Co jsi včera dělal venku?
V roce 1990 bylo hodně slunečno.
Kontroloval jsem polohu vinice, na kterou stranu je obrácená.
Ochutnal jsem půdu, jak je minerální.
Odrůda Mourvèdre je silná, nemyslíš?
I Syrah,
je tak výtečná, že není skoro vůbec kyselá.
Slečno Légerová, pane Tómine. Zbývá už jen hodina.
Musím ven.
Neochutnáte ho?
Ne, to je dobré.
Tak tedy prohlašuji test za ukončený.
Č. 1 - Č. 2
Letadlo zpátky do Tokia máme potvrzené na zítra.
Tak jo.
Jestli chcete, můžeme si dnes dát
večeři všichni spolu. Co říkáte?
Rád bych pro vás na poděkování uvařil.
Dá se tu někde rybařit?
Ano. Ale...
snad by stačilo něco jednoduššího a...
Stejně nemám rybářskou...
- Výbavu. - Výbavu.
To nevadí.
Opravdu si myslí, že chytí...
No ne!
- Neuvěřitelný! - Ty jo.
Tohle jsem nečekala.
Co?
Tohle všechno.
Jeho.
Mohl to dědictví shrábnout, ale chtěl si ho zasloužit.
Šílený. Kdo tohle dělá?
Pořád se tak ovládá.
Vypadá, že ví, kdo je, a je s tím spokojený.
Obdivuju ho.
Trochu mě rozčiluje, ale asi ho mám ráda.
A pak jsi tu taky ty.
Netvař se tak nadšeně.
Posledně mě zlomené srdce bolelo tři roky. Tak promiň, že jsem přecitlivělá.
Zatímco budeš se svou ženou řešit víno, já budu schovaná pod peřinou.
Možná si tě můžu nechat jako milenku.
Tak poslyš.
To nikdy. Slyšíš? Nikdy.
S Juliette to skončilo.
Rozešel jsem se s ní.
To mi říkáš až teď?
No tak, kvůli těm šíleným pravidlům jsem nesměl mluvit...
Ty, ty!
Zde je víno, které Alexandre Léger vybral.
To záhadné víno.
Moment. Přijdu na to. Je to přece moje víno.
Ano, jistě.
Prosím.
Ten parchant.
Ne, o vás nemluvím.
Mluvím o Alexandrovi.
Vybral Châteauneuf-du-Pape.
Třináct vinných odrůd.
Třináct. Najít správný poměr je peklo.
Ročník 1990?
Správně.
Výborný ročník. Chcete ochutnat?
Prosím.
Proč ne. Děkuju.
Prosím.
Děkuju.
Tak co?
Bože, je moc dobré.
Máte to nejlepší zaměstnání, pane Chassangre.
Philippe.
Jste připravený?
- Ano. - Takže.
První kandidát.
Druhý kandidát.
To vůbec není zlé.
Mají vážně talent.
Kdybych tak v jejich věku měl aspoň třetinu takového talentu...
Neuvěřitelné.
Musíte je ohodnotit.
To se mi příčí.
Chápu vás. Nerad bych byl ve vaší kůži.
První kandidát.
Druhý kandidát.
Prosím.
Hotovo.
Je hrozný.
Řešíte často takováto dědictví?
Protože jsem zvědavý. Končívá tohle dobře?
Víte, za 48 hodin odejde jeden z nich s pohádkovým bohatstvím
ve výši 150 milionů eur.
Druhému zbydou jen oči pro pláč. Je to opravdu drsné.
Už teď je jasné, že ten, co nic nedostane, se z toho možná nikdy nevzpamatuje.
Zkrátka nebude dost dobrý. Bude to důkaz, že byl nechtěný.
Je to jako pomalá smrt.
Ten, co všechno zdědí, si s takovými penězi nebude vědět rady
a nejspíš to nezvládne.
Bude mít všechno.
Co si ještě může přát?
Nebude vítězů.
Celé je to postavené na hlavu.
Ale...
Mluvil jste o tom s Alexandrem?
Snažil jsem se,
ale byl z těch svých testů tak nadšený.
Řekl jsem mu, že vůči tomu, kdo nic nedostane, je to kruté.
Odpověděl, že když si účtuju tak vysoké poplatky,
mám držet ústa.
Tak už jsem pak mlčel.
Takže abych vám odpověděl,
dědictví jsou tragédie.
Vždycky končívají špatně.
Může je zachránit jen zázrak.
No tak!
- To je to samé? - Jistě! Prosím.
Tati, tati. Dost, vylils to.
- Poslouchej. - Přestaň.
Vejce od falešných slepic? Snazší.
Slepice s peřím, ne...
- Žertuješ? - Chci ty gnocchi ochutnat.
- Připravuješ je sám? - Ty já umím výborně.
- Už se těším. - Gratuluju, Isseii.
- Výborné. - Jo.
Isseii, vy opravdu máte spoustu talentů. Děkujeme.
Côte d’Alliance 1973.
- Jo! - Záleží na mouce.
A vejcích od slepic s peřím.
- S vejci je to lepší. - Proč ta vejce?
Takhle jsem si vždycky představoval večeři ve vaší zemi.
Všichni mluví hlasitě, navzájem se dotýkají.
Smějí se.
Pamatuju si všechny ty večeře se svými rodiči,
kdy jsme se na sebe ani nepodívali, nemluvili spolu.
Byli jsme sice spolu, ale ne pospolu.
Mám štěstí, že tu dnes jsem.
Vidět kolem stolu takové štěstí je vzácnost.
Tak by to mělo být.
Nikdy na to nezapomenu.
Mockrát děkuju.
- Díky. - Díky, Isseii.
- Na Isseie! - Na Isseie!
Na zdraví.
Pardon.
Víte, když jsem mluvil s panem Talionem,
vzpomněl jsem si,
že sem Isseiovi rodiče před 30 lety přijeli.
Tys ještě nebyla na světě
a tobě byly jen dva roky.
Je to opravdu neuvěřitelné, ale vaši rodiče se tu setkali.
Trošku jsem pátral a našel jsem pár fotek.
Moment. Přinesu je.
No teda.
- Opravdu? To je něco. - Jo.
Tys to věděl?
To jsem nevěděl.
To je hustý.
Ta je pro tebe. Podívej se.
To jsi ty. Takový roztomilý.
A Issei.
- Děkuju. - Je krásná.
To je.
To je moje máma.
Nejsme si moc podobní.
Já a můj táta.
Ale jste.
Myslíš?
Tak dobře.
Ty ale vypadáš úplně jako tvůj táta.
Není to můj táta.
Vychoval mě...
ale můj otec to není.
Omlouvám se.
To jsem nevěděla. Promiň.
Můj biologický otec
je na téhle fotce.
Cože?
No...
Camille. Co říkal?
Promluvíme si pak.
- Ale nic. V pohodě. - Jo.
- Ukaž. - Hele. To je...
Poznáváš ho? To je Alfred.
Tohle.
Půjdu si promluvit s Isseiem, jo?
- Vrátím se. - Jo.
Pojď.
Jak dlouho už to víš?
Pár dní.
To je hrůza.
Je to hrůza.
Nechtěli mě.
Cože?
Můj dědeček by cizince jako svého zetě nikdy nepřijal.
Ani vnuka míšence.
A on věděl, že jsi jeho syn? Myslím Alexandre.
Byl na mě přísný.
Na všechny byl přísný.
Ale ke mně se choval jinak.
Jako bych byl vyvolený.
Ale...
byl jsem jen jeho bastard.
Věděl, že jsme oba jeho potomci.
A právě o to tu možná jde.
Chtěl, abychom na to přišli a sblížili se.
Snad je to tak.
Co s tím uděláme?
Zítřejší vítr povane zítra.
Isseii!
Camille.
Jurika.
Camille.
Už jsem jí to řekl.
Vím to.
A jak se cítíš?
To ještě nevím.
Jsem šťastná, ale je to celé takové zamotané.
Musím jít. Pojedu taxíkem s panem Talionem.
Těšilo mě.
Ahoj zítra.
Vypadá to, že si rozumíte.
No jo.
Našla jsem tvého otce.
Je v pořádku.
Měl by ses s ním setkat.
Až to zítra skončí, zajedeme za ním.
Nechci ho vidět.
Je to lhář.
On se s tebou setkat chce.
Mám dneska přespat u tebe?
Možná nebudu moc dobrý společník.
Jako vždycky.
Ahoj.
1. ČÁST
Mám tady výsledky testu z Francie.
Princip je prostý.
Osoba s nejvíce body se stane dědicem pana Légera.
Máte otázky?
Nejprve vědomostní část.
Issei Tómine 70 bodů.
Camille Légerová 30.
Druhá část. Párování jídla a vína.
Issei Tómine 35.
Camille Légerová 65.
Po prvních dvou částech vede o deset bodů pan Tómine.
Třetí a poslední část.
Takzvaná kupáž.
ČÍSLO 1 45 ČÍSLO 2 55
Issei Tómine 45 bodů.
Camille Légerová 55.
Je to vyrovnané.
Nevadí ti to?
- Ne. - Jo! Díkybohu!
Děkuju.
- Děkuju. - To je skvělé.
On to věděl. Alexandre věděl, že to tak dopadne.
Nechal vám vzkaz. Je tady.
Jestli se díváte spolu, tak proto, že jste oba talentovaní.
Nad moje očekávání.
Isseii, byls mým nejlepším studentem.
Šlo ti to výborně, Isseii.
Camille, jestli tu ještě jsi,
tak se tvé matce nepodařilo úplně tě ode mě odtrhnout.
Rodinná pouta nejde zpřetrhat jen tak.
Nikdy nezapomenu na tu malou holčičku, co se mnou chodila vinicí.
I když se blížila bouřka.
Pamatuješ si to?
Oba jste se dostali až sem. Gratuluju.
A teď...
Je očividné, že vítěz může být jen jeden.
To impérium, které jsem vybudoval,
ta nedocenitelná sbírka vín, kterou jsem vytvořil, nesmí být rozdělena.
Vzpomeňte si na tu matku,
která před králem Šalamounem odmítla rozpůlit své dítě.
V takové pozici jsem i já.
Bude následovat závěrečný test. Rychlý a krátký.
Říkám mu test božských kapek.
Kdo zjistí, co jsou to božské kapky,
stane se strážcem chrámu.
Můj sklep je váš.
Prohledejte ho.
Hodně štěstí.
Co to sakra má být?
O tomhle jsem nevěděl. Promiňte.
Strážce chrámu. Šalamoun.
Málem jsme se přetrhli, abychom se dostali až sem, zatraceně.
Mrtvý, nebo ne, ať jde do hajzlu!
Chápu vaše zoufalství.
Zoufalství?
To není zoufalství.
Ale zlost, chápete?
Božské kapky?
Co jako s tím?
Dělá ze sebe boha, a kdo najde to víno, bude „vyvolený“? Do prdele!
Seru na to.
Končím.
Pane Tómine.
Asi byste měl něco vědět.
To je v pohodě, Isseii, fakt.
Zasloužíš si to. Mně to nevadí. Chci se vrátit domů.
Když to vzdáš, tak i já.
Tohle dělat nemusíš.
Ale ano.
Řekl jsi to Talionovi? Co on na to?
Když to vzdáme oba, dědictví připadne Lucovi.
- Cože? - Byl nejlepším přítelem tvého táty.
To ani náhodou.
Luca Inglese nedostane nic. Vůbec nic!
Pojď.
Kam jdeš?
Najít ty podělaný božský kapky.
Zatracenej kretén. Do hajzlu!
Tady je teda kapek.
Jo.
Co myslí těmi božskými kapkami?
Svoje oblíbené víno. To nejlépe hodnocené. To nejosobnější.
Opravdu netuším.
Jaký otec tohle udělá svým dětem?
To mi pověz ty. Znals ho líp než já.
Ne, neznal.
Nikdy mě sem nepozval.
Dáme si?
Jasně. Dáme.
Náš táta by na nás byl tak hrdý.
To je mi jedno.
Tohle by klidně mohly být božské kapky.
Nebo...
jakákoli jiná láhev z těch 87 000 v tomhle sklípku.
O tři méně.
Zbývá už...
jen 86 987.
Spočítalas to špatně.
Ne, dobře.
Řeklas 86 987.
Je to 86 997.
Ne 87.
Tak jsem to i řekla.
Ne, řeklas 86 900...
Sakra, už nevím.
Tak jo.
Musím si odskočit.
- Tudy? - Nahoru.
Tam.
Tati.
Neboj se, Camille.
- Ale... - Ale co?
Dělej. Počítej do pěti.
Raz.
Dva.
Tři.
Čtyři.
Pět.
Slečno Légerová?
Připraveni?
Pane Tómine, na otázku, co jsou to božské kapky,
jste odpověděl „Chambertin Grand Cru, Domaine Armand Rousseau, 1996“.
Je mi líto, ale to není správně.
A teď odpověď slečny Légerové.
Na otázku, co jsou to božské kapky, jste odpověděla „déšť“.
A to je správná odpověď.
Gratuluju, slečno Légerová.
Promiňte, pane Talione, můžete nás nechat o samotě?
Jistě. Tento dům teď patří vám.
Raz. Dva. Tři.
Podváděla jsem.
Čtyři. Pět.
Víno je země,
lidé a obloha.
Bez deště by víno nevyrostlo.
- Žádné víno, žádný život. - Žádný život.
Vše se odvíjí od božského řádu.
Alexandre podváděl.
Chtěl, abych ty božské kapky odhalila já.
Je to vzpomínka z mého dětství.
Dal ti výhodu.
To je normální.
Jsi jeho dcera.
Oba jsme jeho děti, Isseii.
Vezmeme to k soudu.
Prokážeme, že jsme poloviční sourozenci.
Budou nám to muset rozdělit na půl.
Co myslíš?
Mami,
mohl bych požadovat polovinu Alexandrova dědictví.
Stačí oznámit, že jsem jeho syn.
Ale neudělám to.
Ne kvůli tvojí a dědečkově pověsti.
Prostě je mi to ukradené.
Neoznámím to, protože jeho syn nejsem.
Mám jen jednoho otce.
Omluvte mě.
Číslo 56. Ze sbírky Camille Légerové.
Burgundské Côte de Nuit. Richebourg, Grand Cru.
Domaine Henri Jayer, 1988.
Začínáme na 17 000. 17 500. 18 000.
18 500. 19 000. 19 500.
25 000.
25 000 eur. Pán vzadu nabízí 25 000 eur.
Dá někdo víc?
Uzavírám nabídku.
Prodáno za 25 000.
Číslo 57. Také ze sbírky Camille Légerové.
Côte Rotie, Les Grandes Fontaines, 1989.
- Ahoj Lorenzo. - Ahoj.
Tak co?
Udělám to pod jednou podmínkou.
Poslouchám.
Chci tam i Mijabi.
Gratuluju. Jste novými šéfredaktory Légerova průvodce.
Panebože!
- Určitě to nepřežije. - Proč?
Vždyť tobě umřel i kaktus.
- Neměla jsem ho ráda. - Tak proč sis ho pořídila?
Dostala jsem ho.
Od babičky.
Od babičky?
Promiňte. Pan Issei Tómine?
Ano.
Něco tu pro vás mám. Prosím, pojďte za mnou.
Podpis, prosím.
Děkuju.
Tohle je pro vás.
SOUROZENCI
PODLE MANGY KAMI NO ŠIZUKU
Překlad titulků: Veronika Ageiwa