Пані Лежер, пане Томіне.
Зараз я розповім про друге випробування, обране паном Лежером.
Він обрав картину. Єдиний ключ - слово «зв'язок».
Уважно придивіться до картини.
У вас є два тижні, щоб знайти відповідне вино.
БОЖІ КРАПЛІ
От-от почнеться прес-конференція з паном Нобору Томіне.
Він рідко з'являється на публіці, бо ненавидить ЗМІ.
Однак його внук Іссе
заявив, що він змагатиметься за спадок Александра Лежера,
поважного фахівця у світі вина.
Неофіційні джерела повідомляють...
А от і пан Нобору Томіне.
Світ змінився.
Як я й казав, Японія змінилася.
Якщо змінилася вона,
я, старий дід, теж можу змінитися.
Мій онук Іссе Томіне теж змінився.
Він заглибився у світ вина,
який вважали цариною людей Заходу.
І одразу показав світові свій талант.
Я підтримую Іссе.
І від щирого серця бажаю йому перемоги.
Іссе,
за тебе вболіває «Томіне Даймондс».
Здобудь перемогу!
Заради нас.
І особливо - заради Японії.
Дуже дякую.
Ось.
Натюрморт.
«Персики, яблука та жасмин» Феде Ґаліція.
Художниця з Мілана часів бароко,
сімнадцяте століття.
Добре.
Натюрморти - втілення краси,
швидкоплинності життя.
Усе минає.
Люди стануть порохом, як і фрукти у вазі неодмінно зогниють.
Гарно.
Дякую.
Минущість життя й речей.
Ти писала про це у своїй книзі. Так?
Ти її читав?
Так. Дуже класна. Мені сподобалася.
Отже, зв'язок, який ми шукаємо, - можливо, зв'язок життя і смерті.
Так. Але як це пов'язано з вином?
Чи певним його сортом?
Ну...
«Зв'язок?»
Не знаю, який там зв'язок, і чи це біле чи червоне вино,
та воно точно італійське.
Мілан, або той регіон - Ломбардія.
Усі сорти винограду.
Можливо, навіть сорти 17 століття - хтозна.
Аромати: персик, жасмин, айва.
Усі три - ідеально, та навіть два - достатньо.
Я закінчив.
Ходімо. Скоріше, народ!
Дякую.
Ти хотіла мене бачити?
Чому?
Що сталося з татом?
«Не шукайте мене».
Він зник?
- Коли? - Річ не в тім.
Ти останній його бачив.
Про що ви говорили?
Іссе?
Він просив мене відмовитися від змагання.
Я подумав, що це ти його намовила.
Нащо це мені?
Я б ніколи так не вчинила.
Твоє змагання за спадок інших
на його думку, зашкодило б репутації «Томіне Ґруп» і його власній.
Коли я йшов...
я сказав йому, що він боягуз.
Як ти посмів?
Він чутлива людина.
Як ти міг так його принизити?
Це ти завжди його принижувала.
Перепрошую?
Ти почула те, що я сказав.
- Ми мусимо повідомити поліцію. - Нізащо.
Ніхто не має про це дізнатися.
Тато зник, а ти нічого не робиш?
Ми не можемо змусити його лишитися з нами, якщо він захотів піти.
- А якщо з ним щось станеться? - Не роби нічого!
Ти вже спричинив достатньо проблем.
Дякую, діду.
За що?
Ти сказав усім, що щиро бажаєш мені перемоги.
Так. Сказав.
Це правда, Іссе.
Дуже дякую.
Це правда. Ти мусиш перемогти.
У тебе нема вибору.
Ти прийняв рішення сам, не порадившись із нами,
попри наше застереження.
Як наслідок,
ти більше не належиш до нашої родини.
Ти зрозумів, Іссе?
У тебе один вихід: перемогти.
Якщо не переможеш, втратиш усе.
Репутацію, честь...
сім'ю, гроші, майбутнє.
У тебе нічого не залишиться.
Тільки очі, щоб плакати.
Тож я бажаю тобі удачі.
Ні.
Знаєш,
ти думаєш, що їй зле, але французи...
А для вас, японців,
головне гідність, правила й жодних дотиків.
Мені вас дуже шкода.
А це хіба не стереотип?
Його ім'я?
Хірокацу Томіне.
Коли він зник?
НЕ ШУКАЙТЕ МЕНЕ.
Це він написав?
Так.
Вашому батькові 56 років.
Він достатньо дорослий, щоб обирати свою долю.
Я хвилююся за нього.
У нього нема грошей і документів.
Не хочу, щоб він опинився на вулиці, і щоб з ним щось сталося.
Знаєте скільки дорослих зникає в Японїї щороку?
Знаєте, що ми можемо зробити, коли вони роблять це з власної волі?
Нічого.
Навіть якщо ми їх знаходимо,
їх не можна примусити повернутися проти їхньої волі.
Вас показували по телевізору?
Ні.
Ясно.
Що ж...
Ми мало що можемо зробити.
Іноді вони повертаються самі.
Як ви можете так казати, навіть не пробуючи його шукати?
Не впадайте у відчай.
Ми можемо зустрітися?
О котрій?
Я сама здогадаюся.
Тепер я вам подобаюсь,
і ви просите про ексклюзивні інтерв'ю після кожного випробування?
Саме так.
Ви серйозно?
Та що з вами таке?
На вас це не схоже.
Я можу вам довіряти, пані Катасе?
Я журналістка.
Вибачте. Я розумію.
Те, що ви скажете, залишиться в цих стінах. Обіцяю.
Зник мій батько.
У нього нема телефона, документів і кредиток.
Я хочу, щоб ви його знайшли.
Я журналістка, а не приватний детектив.
Я бачив і читав, що ви робите.
Це дуже ризиковано.
Я знаю, що ви вважаєте мене зіпсованим аристократом.
Можливо, так і є.
Я мало буваю на людях, у мене мало друзів.
Власне...
я вже давно отак не відкривався іншій людині.
Мій батько...
У мене є блок новин на одному телевізійному ток-шоу.
Дайте мені інтерв'ю.
Звісно, ексклюзивне.
Я не питатиму, чому він зник.
Але ви мусите про це подумати.
Чому саме зараз?
Я сказав йому жахливі речі.
Люди не зникають через жахливі слова.
Можливо, в нього є секрети.
А в кого їх нема?
- У вас є фото? - Що?
Фото вашого батька?
Хороше фото.
Ви на нього схожі.
Вітаємо.
Що хочеш випити?
Нічого.
То що сталося?
Чому ви мене запросили?
Хочу з тобою поговорити.
Ясно.
Знаєш, що відбувається щороку 31 березня?
Ні.
Виходить новий «Довідник Лежера».
Видається в понад 70 країнах, наклад - майже два мільйони примірників.
Тисячі вин - продегустовано, внесено в перелік, оцінено.
Нащо ви мені про це кажете, Лука?
Бо «Довідник Лежера» не буде «Довідником Лежера»,
якщо його писатиме не Лежер.
І що?
Ти бачиш тут інших Лежерів?
Я говорю про тебе. Про тебе.
- Лука, перестаньте. - Я розумію.
Зараз пріоритет для тебе - змагання.
Але твій батько мріяв, що ти продовжиш писати довідник.
Він мені казав. Я лише передаю послання.
Зустрінемося завтра в домі твого батька.
Тома там не буде. Ми з Лоренцо самі впораємося.
У мене для тебе сюрприз.
У вас є записи про одного професора, який тут викладав?
Десь між 1990 і 1994 роками.
Навіщо вам це?
Я думаю, але не впевнений, що мої батьки познайомилися на його заняттях.
Цього року в батьків ювілей - 30 років.
Хочу здивувати їх, запросивши цього професора.
Як його звати?
Александр Лежер.
Л - Е - Ж - Е - Р.
Знайшов.
Скільки він тут викладав?
З квітня по червень 1991 року.
Менше року? Чому?
Мені не можна цього розголошувати.
Якщо батьки були його студентами, скільки вони в нього вчилися?
Хонока Томіне та Хірокацу Онояма.
З квітня по червень. Скільки він викладав.
А є їхні оцінки? Моїх батьків?
Так.
І які вони?
Мені не можна цього розголошувати.
Скажете імена одногрупників, щоб я запросив їх на вечірку?
Не можна розголошувати?
Допоможіть мені. Це дуже важливо.
Будь ласка.
Є ім'я перекладачки, яка працювала з професором,
і її адреса.
Якщо вона ще там живе.
Це чудово.
- Вибач. - Не переживай.
Усе.
Це Жульєт?
- Так. - Скільки ви вже разом?
Сім років.
Що за «мм»?
Нічого. Це довго.
Тобто, це ж добре.
Але ж сім років...
Це поворотний момент у стосунках, так?
Це наче перехід від простого вина до ґран крю.
Я жартую. Ви, певно, дуже добре одне одного знаєте.
А в тебе який рекорд?
Пів року.
Пів року?
Справді?
Мене часто кидали.
Не бачили майбутнього у стосунках. Але я їх розумію.
Я не знаю, чим мені займатися.
Тому для мене сім років - це багато.
Вона запропонувала одружитися.
Ого. Сучасна дівчина.
- Поздоровляю. - Дякую.
Хоч я й не вірю в шлюб.
Знаєш, скільки пар розлучається?
- П'ятдесят відсотків? - Так.
А в другому шлюбі?
- Тридцять? - Шістдесят шість відсотків.
- Не може бути. - А в третьому - 75%
Здуріти можна.
Розумію, чому тебе так часто кидали.
Тебе важко витерпіти.
Хочеш, розповім тобі свою теорію? Послухай.
- Пропорція насолоди й болю в любові. - Ну, кажи.
Підказка: страшна диспропорція.
Я не сумніваюся, але не хочу про це чути.
Не треба ділитися зі мною своєю теорією.
Я хочу гарне весілля,
любих нам гостей, хорошу музику й добре вино.
Байдуже, якщо через два роки розлучуся.
Є не так багато можливостей оточити себе любими нам людьми.
Окрім похоронів,
але їх я не люблю.
Чомусь я думав, що ти приїдеш на похорон моєї мами.
Я б і приїхала.
Але мама «забула» мені про нього сказати.
Маріанна хильнула багато лиха.
У твого тата був нестерпний характер, і з роками він не став кращим.
Він був гарячий.
Навколо нього всі навшпиньки ходили.
Усе завжди було складно.
Це всіх виснажувало.
Але ти - наймиліша дівчина у світі.
- Чудово. - Ні.
Ні. Я серйозно.
Я люблю доброту. Вона - найгарніше, що є у світі.
Вона в поєднанні з твоїм розумом...
це щось неймовірне.
- Ми прийшли звідти. - Ні, Тома! Ходімо сюди!
- Сюди. Ні! Ходімо! - Ми прийшли звідси.
- Ти впевнений? - Упевнений.
Здається, не звідси.
- Нам точно сюди? - Я відведу тебе. Ходімо.
Як сказати японською «я п'яний»?
Йоппаратта.
- Так. - Йоппаратта.
Йоппаратта.
Що?
- Перестань. - Юсуке тут?
- Так. Але він спить. - А, ясно.
Що ти робиш?
- Капці. - Нащо ті капці?
Юсуке все одно спить.
Серйозно.
Він казав не заходити в дім у взутті.
Що таке?
Ходімо.
Ходімо, Каміло.
Ходімо.
Ні.
- Ні, Каміло. - Чому?
- Каміло, ми п'яні. - Я - ні.
- Каміло, ми... - Послухай!
Я так зазвичай не роблю.
Але...
ми з тобою - це просто...
Хіба ні?
Ні, я не можу.
Не можу.
- Зачекай. - Ні.
Привіт.
Добрий вечір. Зручно говорити?
Є новини?
Зазвичай зниклі їдуть подалі від рідного міста.
На автобусі чи потягом.
Перевірте імейл.
У мене є друзі в поліції,
які мають доступ до камер спостереження на вокзалах.
Подивилися дату й час, які ви назвали...
Може, це ваш батько?
Думаю, це він.
Ми ще не знаємо, на який потяг він сів.
Але знаємо, в якому автоматі брав квиток.
Буде нескладно знайти цю транзакцію.
Пані Катасе,
дуже вам дякую.
Прошу.
Триматиму вас у курсі.
Ви маєте час завтра ввечері?
Для чого?
Кіно? Вечеря?
Жартую.
Інтерв'ю.
Моє ексклюзивне інтерв'ю.
Ви часу не марнуєте.
Отже, 19:00?
Добре.
Чудово.
Пришлю вам подробиці.
Не хвилюйтеся. Я буду добра.
Так. Будьте лагідна.
Бувайте. На добраніч.
На добраніч.
Іссе. Що це за інтерв'ю?
Привіт. Як справи?
Не треба сарказму. Поясни, що діється.
Скажімо так:
я був так зворушений підтримкою дідуся, що хочу, щоб про неї знав увесь світ.
Ти збожеволів?
Це ти, певно, збожеволіла.
Твій чоловік пішов, і ми навіть не знаємо, чи він живий.
Тобі байдуже.
Він ніколи до нас не повернеться.
Ти на це заслужила.
Він нас підтримував.
А ми для нього нічого не робили. Просто ігнорували його.
Ніколи не намагалися сказати йому,
який він для нас важливий. Ось чому він пішов.
Як це стосується інтерв'ю?
Побачиш.
До побачення.
Вітаю.
Іссе Томіне?
Я бачила вас по телевізору.
Ви - винна суперзірка!
І ви дзвоните в мої двері!
Я шукаю пані Йоко Саваґучі. Вона була перекладачкою.
Це моя бабуся.
Це її дім. Але вона поїхала в спа в Хаконе.
Повернеться завтра.
Тоді я прийду завтра.
Я на вас чекатиму.
Мене звати Аяме.
Аяме.
- До побачення. - До побачення.
Доброго ранку, Каміло.
- Як справи? Добре спала? - Так.
А де Тома?
Ви знаєте де. Лоренцо покликав його «обирати пляшки».
Це мій друг Жак.
О-о, Каміло.
Приємно познайомитися. Я Жак Фюзір.
Я був вічним видавцем мого батька.
Я пам'ятаю вас дитиною.
Лука багато про вас говорив.
Ніколи не бачив, щоб він кимось так захоплювався.
- Каже, ви - Моцарт у вині. - Він перебільшує.
Я не звик до проявів скромності в Лежерів.
Бачите це фото?
Це ми з Александром у 2001 році,
святкуємо восьмий випуск «Довідника Лежера».
Пам'ятний вечір.
Як видавець, зізнаюся, що довідник вашого батька - моя найбільша гордість.
Ним я завдячую вашій мамі.
Дуже розумна жінка.
Дуже енергійна. Унікальна.
Якби вона тоді, на початку, не підтримала вашого батька,
він би ніколи не досяг того, що досяг.
Не буду читати вам лекцію.
Мабуть, вона казала вам це тисячу разів.
Так.
Каміло! Підійдеш?
Ідіть.
Що таке?
Сядь.
Скуштуй це вино, будь ласка.
Лука, це не цирковий трюк.
Авжеж ні. Вибач.
Ти не мусиш нічого визначати.
Нас просто цікавить твоя думка про нього.
Будь ласка.
Гаразд.
Ого. Воно прекрасне.
У ньому є сонце, але воно холодне. Дивно.
Смородина, кисла вишня, кампотський перець і...
тайський перець.
Сорт винограду - Мальбек,
але якийсь мені невідомий.
Певно, вирощують високо в горах.
Можливо, в Андах.
- Чорт. Що це таке? - Що сталося?
Воно таке прекрасне, що я чую музику.
Воно шалене.
Абсолютно шалене.
Я сказала дурницю?
Ні.
Каміло, це вино...
Його відкрив твій батько.
Це справді було в Аргентині, регіон Мендоса,
тисячу метрів над рівнем моря, в Андах.
Сорт винограду - Мальбек, як ти й сказала.
Твій батько любив це вино.
І називав його абсолютно «шаленим».
- Це його слово. «Шалене». - «Шалене», так.
- Правда ж, Жаку? - Так.
«Довідник Лежера» саме з цього й складається.
З твоїх чесних оцінок вина, яке ти дегустуєш.
Більше нічого.
То що скажеш?
Я про це подумаю.
Жаку.
Ми підготували для тебе маленький сюрприз.
Це лише макет, авжеж, щоб...
Як краще сказати?
Щоб презентувати ідею.
Саме так.
Щоб презентувати ідею.
- Гей. - Ти пізно, спляча красуне.
- Вибачте. - Пізно лягла спати?
Ні. Аж ніяк не пізно.
Я була на зустрічі. Юридичні штуки. Мала попередити. Вибач.
Скільки пляшок ви придбали?
Ми замовили все, що знайшли в Ломбардії.
До речі, ми з Міябі одружуємося.
Я так не думаю.
Колись ми одружимося.
Поговорімо?
- Я це знаю. Ти це знаєш. - Серйозно? Ти це знаєш?
Так.
Коли познайомиш мене з батьками?
Усе гаразд?
Авжеж. Чому ти питаєш?
Ну...
це добре.
Інші могли б неправильно зрозуміти й образитися на мене,
хоч причин нема,
бо від початку було зрозуміло, що я не вільний.
Так, цілком зрозуміло.
Тільки забуду, як щойно я поклала слухавку,
ти примчав до мене першим рейсом.
І ще забуду, як ти іноді на мене дивишся -
геть не безневинно.
Я ж бачу тебе.
Ні, я не ображатимуся, бо ти мене відштовхнув,
хоч між нами точно щось є.
- Я буду вище за це. - Каміло, я одружуюся.
Так. Знаю. Молодець.
Поговорімо про щось інше.
Про які питання йшлося на зустрічі?
Не знаю, чи казати тобі.
Скажи.
Збережеш таємницю?
Мені запропонували писати «Довідник Лежера» далі.
Ти серйозно?
Серйозно. Чого ти смієшся?
Вибач, але...
Каміло, ти не можеш продовжити писати довідник.
Але чому?
Ти образилася.
Ні. Не образилася. Просто поясни.
Ти розумієш, яка це відповідальність - писати такий довідник?
Гадаєш, ти готова?
Чому ні?
Прокинься, Каміло.
Місяць тому ти не могла відрізнити біле вино від червоного.
- А, зрозуміло. - І хочеш писати «Довідник Лежера»?
Тобі подобається мила Каміла-невдаха, так?
Ні. Не кажи дурниць.
Каміло, ти - найталановитіша з усіх, кого я знаю.
Але тобі ще треба вчитися. Не кажи, що знаєш усе.
Повірити не можу. Не можеш хвилинку порадіти за мене?
Батько хотів, щоб я продовжила писати довідник.
Ти так думаєш?
Якщо Александр цього хотів,
чому змусив тебе змагатися з незнайомцем за свій спадок?
Чому просто не віддав усе тобі?
Знаєш що? Не віриш у мене - то їдь звідси.
Ти серйозно?
- Серйозно? - Так. Серйозно. Прошу, їдь.
І це після всього, що я для тебе зробив?
- Так. - Що ж. Бувай.
Ти все зіпсувала?
Закохані бувають дурні.
Чого ти?
Пане Томіне, ми чекаємо на вас.
Наш сьогоднішній гість здобув освіту інженера в Японії та США.
Потім він захопився вином.
Навіть автор відомого довідника з вина й авторитет в енології
Александр Лежер визнав його унікальний талант
й обрав його одним зі своїх наступників.
Його називають «духовним сином» пана Лежера.
Останнім часом про нього пишуть у всіх газетах.
З великим задоволенням представляю вам Іссе Томіне.
Радий тут бути.
Дякую, що прийшли на шоу.
По-перше: що ви можете розповісти про друге завдання?
Я не можу розкривати подробиці, але воно пов'язане з мистецтвом.
Точніше - з картиною.
Картиною?
Так.
Пан Лежер був дуже обізнаний у мистецтві.
Його надихала музика, картини та література.
У нього було особливе уявлення про те, що красиве й хороше, а що - ні.
Ви були близькі?
Скажу лише,
що ми ставились один до одного, як учитель та учень. Тільки й усього.
Кажуть, у нього був важкий характер.
Як ви вважаєте?
У всіх талановитих людей є темні сторони.
Він був дуже суворий і не пробачав помилок.
Він навчив мене бути професіоналом.
Учора ваш дід заявив, що підтримує вас.
Ви зраділи, почувши це?
Є люди, які вважають мого діда безсердечним і жорстоким,
але це неправда.
Кровні зв'язки важливі.
Ми цінуємо близьких за те, які вони є,
а не за те, якими ми хочемо, щоб вони були.
Легковажні й дурні люди цього не розуміють,
але він зовсім не такий.
Підтримка родини й близьких надзвичайно важлива.
Дід це розуміє краще, ніж будь-хто.
Якщо програєте, чи очолите ви «Томіне Даймондс»?
Діаманти й вино - протилежності.
Мінерали й органіка.
Діаманти символізують незмінність і вічність.
Вино інше.
Ви не відповіли на моє питання.
Відповідь - ні.
Я не очолю цієї компанії, хай які будуть результати змагання.
Наше шоу добігає кінця.
Хочете ще щось сказати?
Я хочу подякувати своєму батьку Хірокацу Томіне.
Він краще за інших
розуміє, хто я і що я хочу.
Він дуже важливий для мене.
І я дуже пишаюся, що я - його син.
Дуже дякую.
Тома.
Ти там?
Тома.
Вибач мені.
Він поїхав.
Іду.
Радий вас бачити. Я Іссе Томіне.
Вітаю, пане Іссе.
Онучка розповіла про вас. Заходьте.
Тут - усі записи з занять пана Лежера.
Усі заняття, які відвідали ваші батьки.
Ви їх пам'ятаєте?
Можете взяти з собою і без поспіху почитати вдома.
Або заходьте й поговоримо.
Та якщо зайдете,
будьте готові почути правду.
Обирайте.
Вибачте, що змусила чекати.
Прошу вас.
Дякую.
То ви знали моїх батьків?
«Знала» - надто сильне слово.
Скажімо, наші шляхи перетнулися на кілька місяців.
Я перекладала на заняттях пана Лежера.
Як перекладачка
я була шаноблива й майже невидима.
Але...
коли стаєш невидима, багато чого бачиш.
Що ви бачили? Прошу, розкажіть.
Бачу, ви пристрасна натура.
Як Хонока.
Якою студенткою була моя мати?
Вона завжди була душею компанії.
Була дуже розумна й мала власну думку.
Не йшла на компроміси й мала потужний розум.
А батько?
Він був такий самий пристрасний, як і мати.
Пристрасний?
Між ними була сильна пристрасть.
Усі дивилися на них.
А вони нікого, крім одне одного, не бачили.
Я бачила, як зароджувалося їхнє кохання.
Мені здавалося, що батьки ніколи не любили одне одного.
Здавалося, що він викладав лише для неї.
Про що ви говорите? Мій батько теж був студент, хіба ні?
Пан Хірокацу Онояма...
Вони з вашою матір'ю завжди були разом.
Він завжди тримався поряд з нею.
Думаю, пан Онояма був приголомшений, коли дізнався, що вони закохані.
Якось зранку
його знайшли в смерть п'яного у дворі університету.
Через нього...
пана Лежера звільнили.
Через кілька місяців
я дізналася, що Хонока й Хірокацу одружуються.
Я була дуже здивована.
Певно, вам важко це чути.
Але...
Думаю, що саме в пана Лежера було безтямно закохана ваша мати.
Тому він хотів дати вам можливість...
отримати його спадок.
Прокинься!
Я приготував тобі їсти.
Не можна подорожувати натщесерце.
Правда?
Бережи себе.
КАМІЛА ЛЕЖЕР
ЗА МОТИВАМИ МАНҐА KAMI NO SHIZUKU ТАДАШІ АҐІ / ШУ ОКІМОТО
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко