Ms. Léger, Mr. Tomine.
Átadom önöknek Mr. Alexandre Léger második próbatételét.
Egy festményt választott, és az egyetlen nyom a „kapcsolat” szó.
Jól nézzék meg ezt a festményt.
Két hetük van megtalálni a hozzá tartozó bort.
MENNYEI CSEPPEK
Noboru Tomine úr sajtótájékoztatója hamarosan kezdődik.
Ritkán mutatkozik nyilvánosan, mert utálja a médiát.
Ugyanakkor az unokája, Issei,
úgy döntött, versenybe száll Alexandre Léger hagyatékáért,
aki a bor világának szaktekintélye volt.
Nem hivatalos források szerint...
Itt is van. Noboru Tomine úr.
A világ megváltozott.
Mint mondtam, Japán is megváltozott.
És ha megváltozott,
akkor egy magamfajta vénember is változhat.
Az unokám, Issei Tomine, is megváltozott.
Beásta magát a bor világába,
egy olyan területre, ami jellemzően a nyugatiaknak van fenntartva.
Azonnal bizonyította tehetségét ebben a világban.
Támogatni fogom Isseit.
Teljes szívemből kívánom, hogy nyerjen.
Issei,
a Tomine Diamonds drukkol neked.
Kérlek, győzz!
Értünk.
Főleg Japánért.
Nagyon köszönöm.
Íme.
Csendélet,
Barackok, birsalma és jázminvirág Fede Galiziától.
Ő egy milánói festő a barokk korból,
a 17. századból.
Oké.
Csendélet. A csendéletek a szépséget hordozzák,
az élet mulandóságát.
Minden véget ér.
Az ember porrá lesz, ahogy a gyümölcs végül elrothad a tálban.
Ez gyönyörű.
Köszönöm.
Az élet és a dolgok mulandósága.
Erről írtál a könyvedben, igaz?
Olvastad?
Igen. Nagyon jó volt. Szerettem.
Tehát a kapcsolat, amit keresünk, lehet élet és halál között.
Igen, de ennek mi köze a borhoz?
Vagy egy borhoz?
Hát...
A „kapcsolat”?
Nem tudom, mi a kapcsolat, de akár fehérbor, akár vörös,
biztosan olasz.
Milánói vagy környékbeli, lombardiai.
Bármilyen szőlőfajtát kereshettek.
Lehet akár 17. századbeli, sosem lehet tudni.
Az aromák... Őszibarack, jázmin, birs.
Mindhárom tökéletes lenne, de már kettő is elég jó.
Befejeztem.
Jól van. Rajta, mozgás! Tempó, srácok!
Köszönöm.
Látni akartál?
Mi ez?
Mi történt apával?
„Ne keressetek.”
Eltűnt?
- Mióta? - Nem ez a lényeg.
Te láttad őt utoljára.
Miről beszéltetek?
Issei?
Azt mondta, szálljak ki a versenyből.
Azt gondoltam, te kérted erre.
Miért tenném?
Sosem tennék ilyet.
Ha mások örökségéért versengsz,
ez szerinte rontja a Tomine Csoport hírnevét, és az övét is.
Mikor otthagytam...
azt mondtam neki, hogy gyáva.
Hogy merészelted?
Ő érzékeny ember.
Hogy alázhattad meg így?
Te aláztad őt meg állandóan.
Hogy mondod?
Jól hallottad, mit mondtam.
- A rendőrségre kell mennünk. - Semmiképp.
Senki sem tudhatja meg.
Apa eltűnt, és nem teszel semmit?
Nem kényszeríthetjük, hogy velünk éljen, ha úgy határozott, hogy elmegy.
- És ha történik vele valami? - Kérlek, ne csinálj semmit!
Már így is elég bajt okoztál.
Nagyapa, köszönöm.
Mit csináltam?
Azt mondtad mindenkinek, hogy őszintén azt akarod, hogy győzzek.
Igen. Ezt mondtam.
Ez igaz, Issei.
Nagyon köszönöm.
Igaz. Győznöd kell.
Mert nincs más választásod.
Egyedül döntöttél, a megkérdezésünk nélkül,
annak ellenére, hogy figyelmeztettünk.
Következésképp
már nem tartozol ehhez a családhoz.
Megértetted, Issei?
Nincs választásod, csak a győzelem.
Ha nem győzöl, elveszítesz mindent.
Hírnevet, becsületet...
családot, pénzt, jövőt.
Semmid sem marad.
Csak a szemed, hogy sírhass.
Úgyhogy sok szerencsét.
Nem.
Tudod,
azt hiszed, rosszul van, de a franciák...
Miközben nálatok, japánoknál
minden csupa méltóság, szabály, semmi érintkezés.
Igazán sajnállak titeket.
Nem ezeket hívják sztereotípiáknak?
A neve?
Hirokazu Tomine.
Meg tudja mondani, hogy tűnt el?
NE KERESSETEK.
Ezt ő írta?
Igen.
Az apja 56 éves.
Elég idős, hogy eldöntse, mit akar az életével.
Aggódom miatta.
Nincs se pénze, sem iratai.
Nem akarom, hogy az utcán kössön ki, vagy hogy valami baja essen.
Tudja, hány felnőtt tűnik el évente Japánban?
Tudja, mit tehetünk, mikor önként tűnnek el az emberek?
Semmit.
És még ha meg is lennének,
nem kényszeríthetjük hazatérésre őket, ha nem akarják.
Láttam magát a tévében?
Nem.
Oké.
Nos,
nem sok mindent tehetünk.
Tudja, néha maguktól visszajönnek.
Hogy mondhatják ezt úgy, hogy nem is keresik?
Kérem, ne csüggedjen.
Találkozhatunk?
Mikor?
Ne is mondja.
Most, hogy már kedvel,
exkluzív interjút akar minden versenyszámhoz, igaz?
Pontosan.
Komolyan mondja?
Mi baja van?
Ez nagyon szokatlan magától.
Bízhatok magában, Katase kisasszony?
Nos, újságíró vagyok.
Bocsánat. Megértettem.
Oké, semmi nem szivárog ki abból, amit mond. Ígérem.
Az apám eltűnt.
Nincs nála a mobilja, a papírjai, a hitelkártyája.
Szeretném, ha megtalálná.
Újságíró vagyok, nem magánnyomozó.
Láttam és olvastam a munkáit.
Pokoli kockázatot vállal.
Tudom, azt gondolja, csak egy arrogáns arisztokrata vagyok.
És talán így van.
Nem nagyon járok szórakozni, nincs sok barátom.
Igazából
rég volt, hogy így megnyíltam egy másik embernek.
Az apám, ő...
Tudja, hogy van egy hírblokkom egy tévés talkshow-ban.
Adjon egy interjút.
Exkluzívat, persze.
Nem kérdezem meg, miért tűnt el.
De gondolja át.
Miért konkrétan ebben a pillanatban?
Szörnyű dolgokat mondtam neki.
Emberek nem tűnnek el szörnyű szavak miatt.
Talán titkai vannak.
Kinek nincsenek titkai?
- Van fotója? - Tessék?
Fotója az apjáról.
Szép kép.
Hasonlít rá.
Isten hozta.
Mit akar inni?
Semmit. Semmit.
Szóval mi a helyzet?
Miért hívott ide?
Beszélnem kell magával, oké?
Oké.
Tudja, mi történik minden március 31-én?
Nem.
Kijön az új Léger Borkalauz.
A kalauzt több mint 70 országban adják ki, csaknem kétmillió példányban.
Ezer bor megkóstolva, listázva, értékelve.
Luca, miért mondja ezt nekem?
Mert a Léger Borkalauz már nem a Léger Borkalauz,
ha nincs Léger, aki csinálja.
Tehát?
Lát errefelé más Légert?
Én magáról beszélek. Maga az. Magáról beszélek.
- Luca, ugyan már. - Nézze, tudom.
Most a verseny a legfontosabb.
De az apjának az volt az álma, hogy maga veszi át a kalauzt.
Ő mondta. Én csak átadtam az üzenetet.
Holnap reggel találkozónk van az apja házában.
Thomas nem lesz ott. Majd Lorenzóval megoldjuk.
Van egy meglepetésem.
Megkérdezhetem, hogy van-e adatuk egy professzorról, aki régen itt tanított?
Valamikor 1990 és 1994 között.
Minek kell?
Azt hiszem, a szüleim az ő egyik óráján ismerkedtek meg, de nem biztos.
Idén lesz a szüleim 30. házassági évfordulója.
És meg akarom lepni őket azzal, hogy meghívom ezt a professzort.
Mi a professzor neve?
Léger, Alexandre.
L-E-G-E-R.
Megtaláltam.
Meddig tanított itt?
1991 áprilisától júniusig.
Nem maradt egy teljes évet? Miért?
Azt nem mondhatom meg.
Ha a szüleim a tanítványai voltak, meddig tanultak nála?
Honoka Tomine és Hirokazu Onoyama.
Áprilistól júniusig voltak. Mint a professzoruk.
Megvannak a jegyeik? Mármint a szüleimé.
Igen.
És?
Nem mondhatom meg.
Megkaphatom az osztálytársak nevét, hogy meghívhassam őket?
Nem mondhatja meg, igaz?
Segítene, kérem? Nagyon fontos.
Kérem.
Megvan a tolmács neve abból az időből,
és a címe.
Ha még ott lakik.
Nagyszerű lenne.
- Elnézést. - Nem, semmi gond.
Kész is.
Juliette volt?
- Igen. - Mióta vagytok együtt?
Hét éve.
Mi ez a hümmögés?
Nem, semmi. Az jó sok.
Úgy értem, ez jó.
De hét év.
Fordulópont egy kapcsolatban, nem?
A határ egy lőre és egy grand cru között.
Viccelek, nyilván nagyon jól ismeritek egymást. Ez klassz.
Mi a te rekordod?
Fél év?
Ó, tényleg?
Igen, sokszor dobtak.
Nem látták, hová tartunk. Ugyanakkor megértem őket.
Nem tudom, mihez kezdjek az életemmel.
Ezért sok nekem a hét év.
Megkérte a kezem.
Nahát. Modern csaj.
- Hát, gratulálok. - Köszönöm.
Habár nem igazán hiszek a házasságban.
Tudod, mi a válási arány?
- Ötven százalék? - Igen.
És a második házasságoknál?
- Harminc százalék? - Hatvanhat százalék.
- Ne már. - És a harmadik házasságoknál 75%.
Értem. Őrület.
Értem, miért dobtak olyan sokszor.
Mert egy piszkatúra vagy.
Ha érdekel, van egy elméletem is. Várj, figyu.
- A gyönyör-kín arányról a szerelemben. - De... Oké.
Segítek, totál kiegyenlítetlen.
Nem kétlem, de egyáltalán nem akarom hallani.
Úgyhogy megtarthatod az elméleted, kösz.
Én gyönyörű esküvőt akarok,
azokkal, akiket szeretünk, jó zenével, jó borral.
Nem érdekel, ha két év múlva el kell válnom.
Nem sok alkalmunk van olyanokkal körülvenni magunkat, akiket szeretünk.
Leszámítva a temetéseket,
de az nem az én műfajom.
Nem tudom, miért, de azt hittem, eljössz anyukám temetésére.
Eljöttem volna.
De az anyám „elfelejtett” szólni.
Tudod, Marianne sokat szenvedett.
Az apádnak kurva rossz természete volt, és nem javult a korral.
Kemény volt.
Vele állandóan kötéltánc volt az élet.
Mindig minden komplikált volt.
Ez mindenkinek kimerítő volt.
És mégis te vagy a legkedvesebb lány a világon.
- Klassz. - Nem.
Nem, komolyan mondom.
Szeretem a kedvességet. Annál nincs csodálatosabb.
Ez, ötvözve az intelligenciáddal...
Fogalmad sincs.
- Várj, innen jöttünk. - Nem, Thomas! Thomas, gyere!
- Erre van. Nem arra! Gyere. - Erről jöttünk.
- Biztos? - Igen, biztos.
Nem úgy érzem.
- Biztos erre van? - Gyere. Vezetlek, vezetlek.
Hogy van japánul, hogy „berúgtam”?
Yopparatta.
- Igen. - Yopparatta.
Yopparatta.
Mi az?
- Állj le. - Yusuke itt van?
- Igen, de alszik. - Ó, igen.
Mit csinálsz?
- A papucs. - Kit érdekel a papucs?
Yusuke amúgy is alszik.
Komoly.
Megmondta, hogy cipővel ne jöjjünk be a házba.
Mi baj?
Gyere.
Camille, gyere.
Nem.
- Ne, Camille. Camille. - Mi az? Mi van?
- Camille, részegek vagyunk. - Én nem.
- Camille, mi... - Figyelj!
Nem szoktam ilyet csinálni.
De...
te és én, ez...
Hát nem?
Nem. Nem, nem megy.
Nem lehet.
- Várj. - Nem.
Üdv.
Jó estét. Jókor hívom?
Van valami híre?
Akik eltűnnek, általában elhagyják a szülővárosukat, és messzire mennek.
Busszal vagy vonattal mennek.
Nézzen e-mailt.
Van egy barátom a rendőrségen,
aki hozzáfér a pályaudvarok biztonsági kameráihoz.
A magától kapott dátum és időpont szerint...
Ez lehet az apja?
Azt hiszem, igen.
Azt még nem tudjuk, melyik vonatra szállt.
De tudjuk, melyik jegyautomatát használta.
Nem lesz túl nehéz megtalálni a tranzakciót.
Katase kisasszony,
igazán köszönöm.
Szívesen.
Szólok, ha bármi kiderül.
Egyébként holnap este ráér?
Mire?
Egy mozi? Vacsi?
Viccelek.
Az interjúra.
Az exkluzív interjúmra.
Nem lacafacázik.
Akkor este hét?
Oké.
Remek.
Elküldöm a részleteket.
Ne aggódjon. Kedves leszek magával.
Legyen kíméletes.
Vigyázzon magára. Jó éjt.
Jó éjt.
Issei. Mi ez az egész tévéinterjú?
Szia, hogy vagy?
Hagyd a gúnyolódást, és magyarázd meg.
Mondjuk,
hogy úgy meghatott nagyapa támogatása, hogy tudatni akarom az egész világgal.
Szórakozol?
Inkább te szórakozol.
A férjed elment, azt sem tudjuk, él-e, hal-e.
És téged nem izgat.
Soha nem jön vissza hozzánk.
Megérdemled.
Támogatott minket.
De mi nem tettünk érte semmit. Sőt, semmibe vettük.
Sosem próbáltuk elmondani neki,
milyen fontos nekünk. Ezért ment el.
És ennek mi köze az interjúhoz?
Majd meglátod.
Ég veled.
Jó napot.
Issei Tomine?
Láttam a tévében.
Maga egy borszupersztár!
Mit keres itt?
Yoko Sawaguchi asszonyt keresem. Régen tolmács volt.
Ő a nagyanyám.
És ez az ő háza. De elment egy fürdőbe Hakonéba.
Holnap jön vissza.
Akkor jövök holnap.
Várni fogom.
Ayame vagyok.
Ayame.
- Viszlát hamarosan. - Viszlát.
Jó reggelt, Camille.
- Hogy van? Jól aludt? - Igen.
Hol van Thomas?
Tudja, hol van. Lorenzo hívta „palackokat válogatni”.
Ő a barátom, Jacques.
Camille!
Úgy örülök, hogy látom. Jacques Fusier vagyok.
Az apja kiadója örök idők óta.
Gyerekként ismertem.
Luca sokat mesélt önről.
Soha nem lelkesedett így senki iránt.
- Azt mondja, ön a bor Mozartja. - Nem, csak túloz.
Nem szoktam szerénységhez a Léger családban.
Látja ezt?
Alexandre és én 2001-ben,
amikor a Léger Borkalauz nyolcadik kiadását ünnepeltük.
Emlékezetes este volt.
Kiadóként nem hallgatom el, hogy az apja kalauza a legnagyobb büszkeségem.
Az anyjának köszönhetem.
Ő egy nagyon okos nő.
Tűzrőlpattant. Kivételes asszony.
Tudja, ha ő nem támogatta volna az apját a kezdeti időkben,
az apja sosem jut el oda, ahová jutott.
Nem akarok itt prédikálni.
Az anyja biztos ezerszer mesélte.
Igen.
Camille! Jönne, kérem?
Oké.
Igen?
Foglaljon helyet.
Megkóstolná nekünk ezt a bort, kérem?
Luca, nem vagyok vásári mutatvány.
Persze hogy nem. Sajnálom.
Nem kell kitalálnia semmit.
Csak a véleménye érdekel minket.
Kérem.
Oké.
Hűha. Ez príma.
Van benne nap, ugyanakkor hideg. Fura.
Szeder, morello meggy, kampot bors, és...
madárszem chili.
A szőlőfajta malbec,
de nem olyan, amit ismerek.
Valószínűleg magasan termesztett.
Talán az Andokban.
- Ó, basszus. Mi ez? - Mi történt?
Olyan jó, hogy konkrétan zenét hallok.
Ez kész őrület.
Totál őrület.
Valami hülyeséget mondtam?
Nem.
Camille, ez a bor...
Az apja fedezte fel.
Valóban Argentínából való, Mendoza környékéről,
1000 méteres magasságból, az Andokból.
A szőlőfajta malbec, ahogy mondta.
Az apja imádta ezt a bort.
Teljesen „őrült” bornak tartotta.
- Ezt mondta, „őrült”. - „Őrült”, igen.
- Igaz, Jacques? - Igen.
Látja, a Léger Borkalauz pont ez.
Az őszinte véleménye borokról, amiket megkóstol.
Semmi más.
Szóval mit gondol?
Átgondolom.
Jacques.
Egy kis ajándékkal készültünk.
Csak egy minta, persze, hogy...
Hogy is mondjuk?
Megfoganjon az ötlet.
Igen, ez lenne az ötlet.
Hogy megfoganjon az ötlet.
- Hahó. - Csipkerózsika, késtél.
- Bocs. - Hosszú éjszaka, he?
Nem, egyáltalán nem volt hosszú.
Volt egy megbeszélésem. Ügyvédes. Szólnom kellett volna, bocs.
Hány ilyet kaptatok?
Lombardiából minden fellelhetőt megrendeltünk.
És amúgy Miyabi és én összeházasodunk.
Ja, nem hinném.
- Egy nap összeházasodunk. - Beszélhetnénk?
- Én tudom. Te is tudod. - Ó, tudod? Tényleg?
Igen.
Aha.
Mikor mutatsz be a szüleidnek, he?
Jók vagyunk?
Igen, persze. Miért kérded?
Hát,
ez tök jó.
Vannak lányok, akik félreérthették volna, és dühösek lennének rám,
amikor nincs okuk rá,
mivel kezdettől világos volt, hogy van valakim.
Igen, nagyon világos.
Majd elfelejtem, hogy alig tettem le a telefont, és az első géppel jöttél.
És elfelejtem, hogy nézel rám néha,
mert egyáltalán nem ártatlanul.
Észreveszem, tudod?
Úgyhogy nem veszem magamra, hogy ellöktél,
pedig egyértelműen van köztünk valami.
- Felette állok mindennek. - Camille, nősülni fogok.
Igen, vágom. Jó neked.
Beszélhetünk valami másról?
Mi miatt volt a jogi megbeszélésed?
Nem tudom, elmondjam-e.
Ugyan már.
Nem mondod el?
Felajánlották, hogy vegyem át a Léger Borkalauzt.
Komolyan beszélsz?
Igen, komolyan. Mi olyan vicces?
Bocs, de...
De, Camille, nem veheted át a Léger Borkalauzt.
Oké, miért nem?
Megsértődtél.
Ne, várj. Nem sértődtem meg. Csak szeretném, ha kifejtenéd.
Tudod, mit jelent egy ilyen kalauzért felelni?
Azt gondolod, készen állsz erre?
Miért nem?
Ébredj fel, Camille.
Egy hónapja nem tudtad megkülönböztetni a fehér- és a vörösbort.
- Értem. - Át akarod venni a Léger Borkalauzt?
Jobban tetszik a kedves, lúzer Camille?
Nem. Ne beszélj őrültséget.
Camille, tehetséges vagy. A legtehetségesebb ember, akit ismerek.
De még kell tanulnod pár dolgot. Ne mondd, hogy tudsz mindent.
Ezt nem hiszem el. Nem tudsz két percig örülni az örömömnek?
Az apám akarta, hogy átvegyem.
Gondolod?
Ha Alexandre ezt akarta volna,
miért kell egy idegennel versengened az örökségéért?
Miért nem adott rögtön mindent neked?
Tudod, mit? Ha nem hiszel bennem, elmehetsz.
Komolyan mondod?
- Mi? Ez komoly? - Igen, komoly. Kérlek, menj el. Menj.
Így reagálsz mindazok után, amit tettem érted?
- Igen. - Oké, pá.
Elszúrtad.
A szerelmesek hülyék tudnak lenni.
Mi van?
Tomine úr, készen állunk.
Mai vendégünk Japánban és az Egyesült Államokban szerzett mérnök diplomát.
Aztán a bor vált a szenvedélyévé.
Még a híres borkalauz szerzője, a borászati szaktekintély,
Alexandre Léger is felfigyelt kivételes tehetségére.
Most az egyik utódjának lett kiszemelve.
Léger úr a „lelki fiának” nevezte.
Mostanában tele volt vele a sajtó.
Örömömre szolgál, hogy köszönthetem Issei Tominét.
Úgyszintén örvendek.
Köszönöm, hogy eljött a műsorba.
Először is mit tud mondani a második próbáról?
Sokat nem árulhatok el, de a művészettel kapcsolatos.
Pontosabban egy festménnyel.
Egy festménnyel?
Igen.
Léger úr alapos művészeti ismeretekkel rendelkezett.
Mélyen inspirálta őt a zene, a festészet és az irodalom.
Nagyon konkrét elképzelése volt arról, hogy mi szép, mi jó, és mi nem az.
Közel álltak egymáshoz?
Annyit mondhatok,
hogy a viszonyunk tanár-diák kapcsolat volt. Semmi több.
Őt úgy jellemezték, hogy nehéz volt vele kijönni.
Mi a véleménye róla?
Minden tehetséges embernek van sötét oldala.
Ő nagyon szigorú volt, nem tolerált semmilyen hibát.
Mindent megtanított nekem arról, hogyan legyek profi.
Tegnap az ön nagyapja bejelentette, hogy támogatja önt.
Örült, mikor ezt hallotta?
Egyesek szerint a nagyapám szívtelen és könyörtelen,
de ez nem igaz.
A vérségi kötelékek becsesek.
Azért szeretjük a szeretteinket, amilyenek,
nem azért, amilyennek mi akarjuk őket.
A felszínes és ostoba emberek ezt nem értik,
de ő nyilvánvalóan másmilyen.
Abszolút fontos, hogy az embert támogassák a rokonai, a szerettei.
A nagyapám ezt mindenkinél jobban tudja.
Ha elveszíti a versenyt, átveszi a Tomine Diamondsot?
A gyémánt és a bor ellentétesek.
Ásvány kontra szerves anyag.
A gyémánt az állandóságot és az örökkévalóságot szimbolizálja.
A bor másmilyen.
Azt hiszem, nem válaszolt a kérdésemre.
A válasz nem.
Sosem veszem át a céget, bármi is lesz az eredmény.
Műsorunk a végéhez közeledik.
Kíván hozzáfűzni még valamit?
Szeretnék köszönetet mondani apámnak, Hirokazu Tominének.
Ő mindenkinél jobban
képes megérteni, ki vagyok, és mit akarok.
Ő nagyon fontos nekem.
És nagyon büszke vagyok rá, hogy a fia lehetek.
Nagyon köszönöm.
Thomas?
Itt vagy?
Thomas?
Sajnálom.
Elment.
Jövök.
Nagyon örvendek. A nevem Issei Tomine.
Jó napot, Issei úr.
Az unokám már mesélt magáról. Fáradjon be.
Léger úr óráiról minden le van írva ide.
Minden óráról, amin a szülei részt vettek.
Emlékszik a szüleimre.
Elviheti magával, és kényelmesen elolvashatja otthon.
Vagy bejöhet, és beszélgethetünk.
De ha úgy dönt, hogy bejön,
szembe kell néznie az igazsággal.
Öné a döntés.
Elnézést, hogy megvárakoztattam.
Parancsoljon.
Köszönöm.
Tehát ismeri a szüleimet?
Nagy szó az, hogy „ismerni”.
Mondjuk úgy, hogy útjaink keresztezték egymást pár hónapig.
Régen én fordítottam Léger úr óráin.
Tolmácsként
diszkrét voltam, és csaknem láthatatlan.
De
ha az ember láthatatlan lesz, sok mindent láthat is.
Mit látott? Kérem, mondja el.
Azt látom, hogy ön nagyon komoly ember.
Mint Honoka.
Milyen diák volt az anyám?
Nagyon kitűnt a diákok közül.
Nagyon okos volt, és megvolt a saját véleménye.
Sosem alkudott meg, és intelligens volt.
Na és az apám?
Ő szenvedélyes volt, akárcsak az anyja.
Szenvedélyes?
Erős szenvedély volt bennük.
Ők voltak a figyelem középpontjában.
És csak egymást figyelték.
Tanúja voltam a szerelmük szárba szökkenésének.
Nekem úgy tűnt, hogy a szüleim sosem szerették egymást.
Miközben valójában úgy tűnt, az apja csak az anyjának tartja az órát.
Hogy érti? Az apám szintén diák volt, nem?
Hirokazu Onoyama úr,
ő és az anyja mindig együtt voltak.
Sosem veszítette szem elől az anyját.
Azt hiszem, Onoyama úr összetört, mikor rájött, hogy szeretik egymást.
Egy reggel
teljesen részegen találták az egyetem területén.
Őmiatta...
rúgták ki Léger urat.
Pár hónappal később
megtudtam, hogy Honoka és Hirokazu összeházasodtak.
Nagyon meglepődtem.
Ezt biztos nehéz hallania.
De...
kezdek rájönni, hogy Léger úr volt az a férfi, akibe az anyja szerelmes volt.
Ezért akart lehetőséget adni önnek...
hogy megnyerje a hagyatékát.
Ébresztő!
Főztem magának valamit.
Üres hassal nem lehet utazni.
Igaz?
Minden jót.
CAMILLE LÉGER
KÉSZÜLT TADASHI AGI/SHU OKIMOTO MANGÁJA ALAPJÁN.
A feliratot fordította: Speier Dávid