Slečno Légerová, pane Tómine.
Teď vám dám druhý test pana Alexandra Légera.
Zvolil obraz a jedinou nápovědou je slovo „spojitost“.
Pořádně si ten obraz prohlédněte.
Během dvou týdnů k němu máte najít víno.
BOŽSKÉ KAPKY
Pan Noboru Tómine za okamžik promluví na tiskové konferenci.
Nemá rád média, a tak veřejně vystupuje jen zřídka.
Jeho vnuk Issei však oznámil svou účast v boji o dědictví Alexandra Légera,
který byl velkou autoritou ve vinařském světě.
Podle neoficiálních zdrojů má...
Pan Noboru Tómine už je tu.
Svět se změnil.
Jak už jsem řekl v úvodu,
i Japonsko se změnilo. Pokud se svět změnil,
může se změnit i starý člověk jako já.
I můj vnuk Issei Tómine se změnil.
Začal se zabývat podnikáním v oboru vinařství,
což bývalo doménou lidí ze západu,
a velmi rychle své schopnosti ukázal celému světu.
Já Isseie v jeho snaze podporuji
a z celého srdce mu přeji vítězství.
Isseii,
firma Tomine Diamonds ti drží palce.
Získej vítězství!
Pro nás všechny.
I pro Japonsko.
Děkuji mnohokrát.
Tady.
Zátiší Broskve, kdoule a jasmín, Fede Galizia.
Milánská malířka v období baroka,
17. století.
Tak jo.
Zátiší. Zátiší představují krásu a pomíjivost života.
Vše jednou skončí.
Člověk se obrátí v prach, stejně jako ovoce shnije v misce.
To je krásné.
Díky.
Pomíjivost života a věcí.
O tom jsi psala ve své knize, ne?
Tys ji četl?
Jo. Je fakt dobrá. Moc se mi líbila.
Spojitost, kterou hledáme, může být spojitost mezi životem a smrtí.
Ano, ale jak to souvisí s vínem?
- Nebo s jedním určitým vínem? - No...
„Spojitost?“
Nevím, o co jde, ale ať už bude bílé, nebo červené,
to víno musí být italské.
Z Milána nebo Lombardie.
Může to být jakákoli odrůda.
Dokonce třeba i ze 17. století, kdo ví.
Vůně... Broskev, jasmín, kdoule.
Všechny tři by byly perfektní, ale i dvě už jsou dobré.
Skončil jsem.
Tak jo. Jděte. Dělejte!
Díky.
Chtělas mě vidět?
Co to je?
Stalo se tátovi něco?
„Nehledej mě.“
On se pohřešuje?
- Od kdy? - O to teď nejde.
Jsi poslední, kdo ho viděl.
O čem jste spolu mluvili?
Isseii?
Chtěl, abych z toho boje odstoupil.
Já myslel, žes ho poslala ty.
Já?
To jsem neudělala.
Když usiluješ o dědictví někoho jiného,
zničí to podle táty reputaci celé Tomine Group i jeho vlastní.
Když jsem odcházel...
řekl jsem mu, že je zbabělec.
Vlastnímu otci?
Je to citlivý člověk.
Jak jsi ho mohl tak zostudit?
Že to říkáš zrovna ty.
Cože?
Však jsi mě slyšela.
- Ohlásíme to policii. - To ne.
Tohle se nesmí dostat na veřejnost.
Táta zmizel a ty nic neuděláš?
Když tu nechce být, nemůžeme ho držet.
- Co když se mu něco stane? - Nic nepodnikej!
Nedělej další potíže.
Děkuju, dědečku.
Za co?
Veřejně jsi řekl, že mi přeješ vítězství.
Ano, to jsem řekl.
Myslel jsem to upřímně.
Děkuju.
Jak jsem řekl. Musíš vyhrát.
Už nemáš jinou možnost.
Otočil ses k nám zády a samostatně se rozhodl.
Nedbal jsi našich opakovaných varování.
Když už je to tak,
nemůžeš dál patřit do naší rodiny.
Rozumíš tomu, Isseii?
Teď už prohrát nemůžeš.
Jestli nezvítězíš, přijdeš o všechno.
O postavení, čest...
rodinu, peníze i budoucnost.
Nezůstane ti vůbec nic.
Jen oči pro pláč.
Tak ti držím palce.
Ne.
Víš,
ty si myslíš, že jí je zle, ale Francouzi...
Zatímco vy Japonci
jste samá důstojnost, konvence a žádný doteky.
Je mi vás líto.
To je ale jen tvůj předsudek, že?
Jméno?
Hirokazu Tómine.
Jak přesně se ztratil?
NEHLEDEJ MĚ.
To psal on?
Ano.
Vašemu otci je 56 let.
Už má věk na to, aby rozhodoval sám o sobě.
Dělám si o něho starosti. Nemá peníze ani doklady.
Nechci, aby skončil na ulici nebo aby se mu něco přihodilo.
Víte, kolik dospělých se v Japonsku ročně pohřešuje?
Co asi můžeme dělat, když lidé zmizí dobrovolně?
Nic.
I kdybychom je našli,
nemůžeme je nutit, aby se proti své vůli vrátili.
Neviděl jsem vás v televizi?
Ne.
Tak dobře.
No,
nedá se nic dělat.
Víte, někdy se vrátí sami.
Jak to můžete říct? Ani jste ho nehledali.
Smýšlejte pozitivně.
Můžeme se setkat?
V kolik asi?
Zkusím hádat.
Líbím se ti, tak mi chceš poskytnout exkluzivní rozhovor pro každé kolo, že?
Přesně tak.
To fakt?
Co se stalo?
Tohle ti není podobné.
Můžu ti důvěřovat, Juriko?
No, jsem novinářka.
Promiň. Tak dobře.
Nikomu nic neprozradím. Slibuju.
Můj otec zmizel.
Nemá u sebe telefon, doklady ani kreditku.
Prosím, najdi ho.
Jsem novinářka, ne soukromý detektiv.
Viděl a četl jsem tvou práci.
Říct mi takovou věc bylo riskantní.
Myslíš si, že jsem jen arogantní zhýčkanec.
S tím nic nenadělám. Nikam nechodím a nemám moc přátel.
Ale...
už dávno jsem se nikomu takhle neotevřel.
Můj otec je...
Mám zpravodajské okénko v televizní talkshow.
Poskytni mi rozhovor.
Samozřejmě exkluzivní.
Nebudu se ptát, proč zmizel.
Ale zamysli se nad tím,
proč zmizel zrovna teď.
Řekl jsem mu něco hrozného.
Jenom kvůli tomu člověk nezmizí.
Možná má nějaká tajemství.
A kdo žádná nemá?
- Máš fotku? - Fotku?
Svého otce.
Pěkná.
Jsi mu podobný.
Vítejte.
Co si dáš?
Nic.
Tak copak je? Proč jsi mě sem zavolal?
Musíme si promluvit, ano?
Dobře.
Víš, co se stane každý rok 31. března?
Ne.
Vyjde nový Légerův průvodce.
Vydávají ho ve více než 70 zemích, skoro dva miliony výtisků.
Tisíc ochutnaných, zapsaných a ohodnocených vín.
Luco, proč mi tohle říkáš?
Légerův průvodce už totiž není, co byl, když tu není Léger, který by ho psal.
A co?
Vidíš tu někde nějakého Légera?
Jde o tebe. Mluvím o tobě.
- Luco, no tak. - Hele, já vím,
soustředíš se na ty testy.
Ale snem tvého otce bylo, abys po něm ty průvodce převzala ty.
Řekl mi to. Já jsem jen posel.
Zítra ráno máme u tvého otce doma setkání.
Thomas tam nebude. Jen já a Lorenzo.
Mám pro tebe překvapení.
Nemáte v záznamech informace o profesorovi, který tu učil?
Mezi lety 1990 až 1994?
K čemu je chcete?
Moji rodiče se nejspíš seznámili na jeho přednášce, ale jistě to nevím.
Letos budou mít 30. výročí svatby.
Chci je překvapit a toho profesora pozvat.
Jak se jmenuje?
Alexandre Léger.
L-E-G-E-R.
Mám ho tu.
Jak dlouho tu vyučoval?
Od dubna do června 1991.
Ne celý akademický rok? Proč ne?
To vám povědět nesmím.
Pokud vyučoval moje rodiče, jak dlouho to bylo?
Honoka Tómineová a Hirokazu Onojama.
Od dubna do června. Celou tu dobu.
Máte i jejich známky?
Ano.
A?
To vám povědět nesmím.
Povíte mi jména jejich spolužáků, abych je mohl pozvat také?
To mi povědět nesmíte, že?
Pomůžete mi prosím? Je to důležité.
Prosím.
Mám tu jméno tlumočnice z toho období
a její adresu.
Pokud tam ještě bydlí.
To by bylo skvělé.
- Promiň. - To nic.
Hotovo.
To byla Juliette?
- Jo. - Jak dlouho už spolu chodíte?
Sedm let.
Jaký „mhm“?
Ne, ale nic. Je to dlouho.
To je samozřejmě dobře.
Ale sedm let...
To je ve vztahu zásadní období, ne?
Hranice mezi patokem a Grand Cru.
To je vtip. Určitě se výborně znáte. Skvělý.
Tvůj nejdelší vztah?
Šest měsíců.
Šest měsíců?
To fakt?
Dostala jsem hodně kopaček.
Neviděli, kam směřujeme. Ale já jsem je chápala.
Nevím, co v životě chci.
Proto mi sedm let přijde dlouhých.
Požádala mě o ruku.
Ty jo. Moderní žena.
- Gratuluju. - Díky.
Já ale na manželství nevěřím.
Víš, kolik lidí se rozvede?
- Padesát procent? - Přesně.
A druhé manželství?
- Třicet? - Šedesát šest procent.
- To ne. - U třetího manželství je to 75 %.
To je šílený. Už chápu proč se s tebou rozcházejí.
Jsi tak příšerná.
No, já mám taky svou teorii. Poslouchej.
- Uspokojení a bolest v lásce. - No... Jo.
- Je to totálně nevyrovnaný. - To nepochybuju, ale slyšet to nechci.
Tak si tu teorii nech pro sebe.
Já chci krásnou svatbu s našimi blízkými, hezkou hudbou a dobrým vínem.
Je fuk, jestli se za dva roky rozvedu.
Máme jen málo příležitostí být s těmi, které milujeme.
Kromě pohřbů,
a ty já rád nemám.
Nějak jsem čekal, že dorazíš na pohřeb mojí mámy.
Dorazila bych.
Ale moje máma mi to „zapomněla“ říct.
Marianne si hodně vytrpěla.
Tvůj táta měl děsnou povahu, která se časem nezlepšovala.
Byl tvrďas. Muselo se kolem něj chodit po špičkách.
Všechno bylo složitý.
Bylo to vyčerpávající.
Ale ty jsi ta nejmilejší holka na světě.
- Super. - Ne.
Ne, opravdu.
Laskavost je ta nejhezčí vlastnost.
A v kombinaci s tvojí inteligencí...
Těžko uvěřit.
- Přišli jsme odtamtud. - Ne, Thomasi! Pojď!
- Tudy. Vůbec ne! Pojď. - Přišli jsme odtamtud.
- Jsi si jistá? - Jo.
Tudy ne.
- Určitě tudy? - Pojď. Odvedu tě.
Jak se japonsky řekne „jsem opilý“?
Jopparatta.
- Ano. - Jopparatta.
Jopparatta.
Co?
- Přestaň. - Je tu Júsuke?
- Jo, ale spí. - No jo.
Co to děláš?
- Bačkory. - K čemu?
Júsuke stejně spí.
Vážně.
Říkal, že nemáme dovnitř chodit v botách.
Co je?
Pojď.
Camille, pojď.
Camille, dělej.
- Ne, Camille. - Co?
- Camille, jsme opilí. - Já ne.
- Camille, jsme... - Poslouchej!
Tohle já nedělám.
Ale...
ty a já, my jsme...
Ne?
Ne. To nejde.
To nejde.
- Počkej. - Ne.
Ahoj.
Ahoj. Můžeš teď volat?
Zjistila jsi něco?
Pohřešovaní většinou odjedou z města někam daleko.
Autobusem nebo vlakem.
Poslala jsem ti e-mail.
Mám u policie známého, který má přístup ke kamerám na nádražích.
Podle data a času, cos mi dal...
Je to tvůj táta?
Asi ano.
Ještě nevíme, do kterého vlaku nastoupil,
ale víme, ve kterém automatu si koupil lístek.
Teď už nebude těžké zjistit, jaký lístek si koupil.
Juriko,
mockrát děkuju.
Není zač.
Až něco zjistím, zase se ozvu.
Máš už plány na zítřejší večer?
Proč?
Co zajít do kina nebo na večeři?
To byl vtip.
Ptám se kvůli rozhovoru.
Tomu exkluzivnímu.
Ty teda pracuješ rychle.
V sedm večer?
Tak jo.
Výborně.
Podrobnosti ti pošlu pak. Neboj se. Budu k tobě milá.
To bych prosil.
Měj se. Dobrou noc.
Dobrou noc.
Isseii. Co má znamenat ten televizní rozhovor?
Ahoj, máš se dobře?
Nebuď hubatý a vysvětli mi to.
No...
Dědečkova podpora mě tak dojala, že jsem to chtěl oznámit celému světu.
Děláš si legraci?
A neděláš si ji ty?
Táta zmizel, ani nevíš, jestli je naživu, ale je ti to úplně jedno.
Už se nevrátí. To je snad jasné.
Pořád nás podporoval,
a my jsme pro něj nic neudělali.
Naopak jsme ho jen zanedbávali.
Ani jsme mu neřekli, jak je pro nás důležitý.
Proto od nás odešel.
Jak to souvisí s tím rozhovorem?
To uvidíš.
Ahoj.
Dobrý den.
Issei Tómine?
Viděla jsem vás v televizi. Jste vinařský génius, že ano?
A vy jste přišel k nám domů?
Hledám paní Jóko Sawagučiovou. Bývala tlumočnicí.
To je moje babička.
Bydlí tady, ale dnes je v lázních v Hakone.
Vrátí se zítra.
Tak já zase přijdu.
Budeme se těšit.
Já se jmenuju Ajame.
- Slečno Ajame, nashle. - Na shledanou.
Dobré ráno.
- Vyspala ses dobře? - Jo.
Kde je Thomas?
Však víš. Lorenzo ho potřeboval na „výběr láhví“.
Můj kamarád Jacques.
Camille!
Rád tě poznávám. Jacques Fusier.
Věčný nakladatel tvého otce.
Potkal jsem tě jako malou.
Luca mi o tobě vyprávěl.
Ještě jsem neviděl, že by se pro někoho tak nadchl.
- Prý jsi Mozart vína. - Ne, on přehání.
Pro Légerovy je skromnost nezvyklá.
Vidíš to?
To jsem já s Alexandrem v roce 2001,
když jsme slavili osmé vydání Légerova průvodce.
Nezapomenutelný večer.
Jako nakladatel musím přiznat, že jeho průvodce jsou má největší pýcha.
Vděčím za ně tvé matce.
Velmi chytrá žena.
Tak živá a výjimečná žena.
Kdyby tvého otce zpočátku nepodporovala, nikdy by to tak daleko nedotáhl.
Co ti to tu vysvětluju? Určitě ti to vyprávěla už tisíckrát.
Jo.
Camille! Přijdeš sem?
Dobře.
No?
Posaď se.
Ochutnáš pro nás tohle víno, prosím?
Luco, nejsem cvičená opice.
Jistěže ne. Pardon.
Nemusíš nic určovat.
Chceme jen znát tvůj názor.
Prosím.
Tak jo.
Teda. Je to výborné.
Je v něm slunce i chlad zároveň. Podivné.
Ostružiny, třešně morello, kambodžský pepř a...
thajské chilli.
Odrůda Malbec,
ale tenhle neznám.
Asi z vysoké nadmořské výšky.
Možná z And.
- Co to sakra je? - Copak?
Je tak dobré, že slyším hudbu.
Je šílené.
Naprosto šílené.
Řekla jsem něco hloupého?
Ne.
Camille, tohle víno...
objevil tvůj otec.
Skutečně je z Argentiny, z provincie Mendoza.
Ta se nachází tisíc metrů nad mořem v Andách.
Jak jsi řekla, odrůda je Malbec.
Tvůj táta tohle víno miloval.
Připadalo mu „naprosto šílené“.
- Řekl „šílené“. - „Šílené.“ Ano.
- Že, Jacquesi? - Jo.
Přesně takový je i Légerův průvodce.
Tvůj upřímný názor na vína, která ochutnáš.
Nic víc.
Tak co myslíš?
Zvážím to.
Jacquesi.
Máme tu pro tebe malé překvapení.
Je to samozřejmě jen vzorek...
Jak bych to tak řekl?
Pro inspiraci.
Jo, přesně tak.
Pro inspiraci.
- Čau. - Jdeš pozdě, Růženko.
- Promiň. - Dlouhá noc?
Ne, vůbec ne.
Měla jsem setkání s právníkem. Měla jsem ti to říct, promiň.
Kolik jsi jich objednala?
- Sehnala jsem z Lombardie, co se dalo. - Mimochodem, s Mijabi se budeme brát.
To určitě.
Jednou jo.
Na slovíčko.
- Já to vím. Ty to víš. - Ty to víš? Fakt?
Jo.
Kdy mě představíš rodičům?
V pohodě?
Jo, jasně. Proč se ptáš?
Ne,
to je dobře.
Jiná holka by se na mě třeba naštvala,
i když bezdůvodně, protože já jsem řekl, že někoho mám.
Jo, velmi jasně.
Zapomenu, že jen co jsem zavěsila, byl jsi v prvním letadle za mnou.
I na ty pohledy, co na mě vrháš, a ty rozhodně nevinný nejsou.
Jo, všímám si tě.
Takže si neberu osobně, žes mě odstrčil, i když mezi námi očividně něco je.
- Jsem nad věcí. - Camille, budu se ženit.
Jasně. Hodně štěstí.
Co se bavit o něčem jiným?
Čeho se týkalo to tvoje setkání?
Nevím, jestli ti to mám říct.
No tak.
Neprozradíš to?
Nabídli mi převzetí Légerova průvodce.
Ty to myslíš vážně?
Jo. Co je na tom směšnýho?
Promiň, ale...
Camille, nemůžeš ho převzít.
Dobře. Proč ne?
Dotklo se tě to.
Ne, počkej. Nedotklo. Jen mi to vysvětli.
Víš, jaká zodpovědnost takový průvodce je?
- Jsi na něco takovýho připravená? - Proč ne?
Prober se, Camille.
Před měsícem jsi nepoznala červené od bílého.
- Aha. - Chceš převzít Légerova průvodce?
- Máš radši tu milou, ubohou Camille, že? - Ne. Neříkej hlouposti.
Camille, máš talent. Největší, co jsem kdy viděl.
Ale musíš se ještě leccos naučit. Neříkej mi, že všechno znáš.
Neuvěřitelný. Nemůžeš se aspoň na chvíli radovat?
Můj táta chtěl, abych ho převzala.
Opravdu?
Jestli to opravdu chtěl, proč tě nutí soupeřit o dědictví s někým cizím?
- Proč ti ho prostě nedal? - Víš co? Když ve mě nevěříš, můžeš odjet.
To myslíš vážně?
- Myslíš? - Jo, myslím. Prosím odjeď.
Po tom všem tohle?
- Jo. - Tak dobře, čau.
Podělalas to.
Zamilovaný lidi umí být hloupí.
Co jako?
Pane Tómine, už prosím.
Dnešní host získal inženýrský titul v Japonsku i USA.
Poté se zamiloval do vína.
Dokonce i autor známého průvodce vínem a autorita na poli enologie
Alexandre Léger uznával jeho talent. Vybral ho jako jednoho ze svých dědiců.
Léger ho nazval svým „duchovním synem“.
V poslední době se často objevuje v médiích.
Je mi potěšením přivítat pana Isseie Tómineho.
Potěšení na mé straně.
Děkuji za účast v pořadu.
Co nám můžete prozradit o druhém testu?
Moc ne, ale týká se umění.
Přesněji malby.
Malby?
Ano.
Pan Léger měl podrobné znalosti umění.
Byl hluboce inspirován hudbou, obrazy i literaturou.
Měl jasnou představu o tom, co je krásné a dobré.
Byli jste si blízcí?
Mohu jen říct,
že jsme měli vztah jako student a učitel. Nic víc.
Prý s ním nebylo úplně snadné vycházet.
Co si o něm myslíte vy?
Každý talentovaný člověk má temnou stránku.
Byl velmi přísný a nepřipouštěl chyby.
Naučil mě, jak být profesionálem.
Váš dědeček Noboru Tómine včera oznámil, že vás podporuje.
Měl jste radost?
Někteří říkají, že je můj dědeček bezcitný a krutý,
ale to není pravda.
Rodinné vazby jsou důležité.
Rodina není o tom, že si navzájem vnucujeme své hodnoty,
ale že se přijímáme a milujeme takoví, jací jsme.
Bezcitní a hloupí lidé to možná nechápou,
ale můj dědeček takový není.
Podpora rodiny a blízkých je zásadní.
Můj dědeček si to velmi dobře uvědomuje.
Pokud prohrajete, převezmete firmu Tomine Diamonds?
Diamanty jsou pravým opakem vína.
Minerální versus organické.
Diamanty jsou symbolem neměnnosti a věčnosti.
Ale víno je jiné.
Neodpověděl jste mi na otázku.
Nepřevezmu.
Firmu v každém případě nepřevezmu.
Blížíme se k závěru.
Chtěl byste ještě něco dodat?
Chtěl bych poděkovat svému otci Hirokazuovi Tóminemu.
Víc než kdokoli jiný mi rozumí a chápe, co opravdu chci.
Je pro mě velmi důležitý.
Jsem hrdý, že jsem jeho syn.
Děkuji.
Thomasi?
Jsi tam?
Thomasi?
Promiň.
Už odjel.
Moment.
Dobrý den. Jmenuji se Tómine.
Jste pan Issei, že?
Pověděla mi o vás vnučka. Pojďte dál.
Tady mám o výuce pana Légera všechno sepsané.
Všechno z hodin, na které chodili vaši rodiče.
Pamatujete si je?
Můžete si to vzít a v klidu přečíst doma.
Nebo si se mnou dáte čaj?
Ale jestli půjdete dál,
tak budete muset čelit pravdě.
Záleží to na vás.
Už to nesu.
Prosím.
Děkuju.
Znáte moje rodiče, že ano?
Neměla jsem s nimi blízký vztah,
ale naše cesty se na několik měsíců zkřížily.
Tlumočila jsem přednášky pana Légera.
Jako tlumočnice
jsem byla nenápadná, až přímo neviditelná.
Ale...
když si vás lidé nevšímají, hodně toho pochytíte.
Čeho jste si všimla? Prosím, povězte mi to.
Vidím, že jste velmi prudkého charakteru.
Celá paní Honoka.
Jaká byla moje matka studentka?
Byla výtečná studentka.
Měla vlastní názor, byla pohotová,
nekompromisní a inteligentní.
A můj otec?
Stejně jako vaše matka byl velmi zapálený.
Otec, že byl zapálený?
Měli spoustu názorů
a i při výuce byli centrem pozornosti.
Měli oči jen jeden pro druhého.
Sama jsem byla svědkem toho, jak se jejich láska rozvinula.
Měl jsem pocit, že ti dva se nikdy nemilovali.
Působilo to, jako by váš otec přednášel jen pro Honoku.
Co tím myslíte? Můj otec byl přece student, ne?
Pan Hirokazu Onojama
byl vaší matce pořád nablízku.
Neustále ji měl na očích.
Láska těch dvou ho nejspíš velmi zasáhla.
Jednou ráno
ho našli v areálu univerzity úplně opilého.
Z toho důvodu...
pak pana profesora Légera propustili.
O několik měsíců později
jsem slyšela, že se Honoka a Hirokazu vzali.
Byla jsem velmi překvapená.
Není snadné tohle slyšet, že?
Ale...
muž, kterého vaše matka z celého srdce milovala,
si přál, abyste zabojoval.
O jeho dědictví.
Prober se!
Nemůžeš cestovat s prázdným žaludkem.
Tohle jsem pro tebe uvařil.
Ano?
Dávej na sebe pozor.
CAMILLE LÉGEROVÁ
PODLE MANGY KAMI NO ŠIZUKU
Překlad titulků: Veronika Ageiwa