ATLEISK, KAD NEPADĖJAU SUSIKRAUTI DAIKTŲ. SĖKMĖS :)
PAPARTIS
Konkursas po penkių dienų, o tu nustatei tik vieną aromatą.
Žinau, kad esi pavargusi, bet gal gali pabandyti dar?
Nepasiduok.
Nenuryk, gerai?
Išspjauk.
Gerai.
„Saliero šaknis,
kakava, pieštuko grafitas, kreida, papartis,
molis, saldymedis.“
Tu tikra dėl saliero šaknies?
Ne, nesu tikra.
Pameni tas keistas salotas
valgykloje su salierais ir majonezu?
Toks pat skonis.
Paprastai saliero šaknis randama baltuose vynuose,
tokiuose kaip Luaros ar graikiškuose, bet ne raudonuose.
Tu 100 % įsitikinusi?
Tomai, aš nežinau.
Nebegaliu susikaupti. Mano galva tiesiog...
Atleisk, bet tavo apibūdinti aromatai
neatitinka jokių man žinomų vynų, ir tai mane varo iš proto.
Šįvakar užteks.
Mes puikiai padirbėjome.
Einu gulti.
- Labanakt. - Labanakt.
„Geltonoji slyva,
vaivorai,
saliero šaknis,
kakava, pieštuko grafitas,
kreida,
papartis,
molis, saldymedis.“
Geltonoji slyva, vaivorai.
Saliero šaknis?
Kakava, pieštuko grafitas, kreida,
papartis, molis, saldymedis.
Geltonoji slyva, vaivorai,
saliero šaknis, kakava, pieštuko grafitas, kreida,
papartis, molis, saldymedis.
Geltonoji slyva, vaivorai,
saliero šaknis, kakava, pieštuko grafitas,
kreida, papartis, molis, saldymedis.
Ko ieškai?
Galiu padėti?
Gerai.
Ką jūs darote?
Gerai.
Radau.
Štai.
1986 m.
Tureno vyndarys vardu Andrė Žigonas
nusprendė atgaivinti seną vynuogių rūšį,
kurios niekas nebeaugino nuo Antrojo pasaulinio karo laikų, „Lignage“.
Tai labai ypatinga vynuogių rūšis,
iš jų jis pagamino ypatingą vyną, tiek raudoną, tiek baltą.
Labai seniai ragavau juos abu. Dabar prisimenu.
Skonis gluminantis, bet rafinuotas.
- „Lignage“. - Taip.
Puiku. Kur galime jį rasti?
Jo rasti nebegalime.
Andrė Žigonas 1996 m. bankrutavo.
TURENO VYNUOGYNAS ŽIGONO VYNYUOGĖS „LIGNAGE“, 1990 M.
- Šūdas. - Kas?
Paskutinis butelis prieš penkerius metus aukcione parduotas amerikiečiams.
Už kokią kainą?
Už 10 000 eurų.
- Eina šikt. - Taip.
Kiti buteliai buvo parduoti už panašią kainą visame pasaulyje.
Šįvakar išskrendu į Tokiją. Turiu surasti tą vyną.
Turiu jį paragauti, kad būčiau tikra.
Neturiu pasirinkimo.
Turiu nuvykti pas jį ir paklausti, ar jis dar turi tą butelį.
Tik vieną.
Ką darysi, jei jis parduos tą butelį už 10 000 eurų?
Jei reikia, galiu padėti.
- Ne, Filipai, negaliu priimti... - Eime.
Kas? Bet...
Tu su kuo nors susitikinėji?
Tai sudėtinga.
Kas sudėtinga?
Aš ir vyrai, iš esmės.
Aišku.
Esi turėjusi vaikiną, tiesa?
Taip. Turiu galvoje...
nieko rimto.
Žinai, kai esi mergina, negalinti vaikščioti į restoranus,
negalinti eiti pasilinksminti, nes vienintelė negeri...
Kitaip tariant, esi ta, kuri negali „mėgautis gyvenimo smulkmenomis“.
Paprastai vyrams tokia mergina...
- Supratau. Taip. - Taip.
Man 29-eri, o aš vis dar gyvenu su motina, taigi, išties apgailėtina.
Sveikinu, tu ne viena tokia.
Gyvenu ir dirbu su tėvu, taigi, matai, ne ką geriau.
Nesijaudink.
Atsirado nauja Kamilė.
Kamilė 2.0.
Puiku.
„AROMATŲ PALETĖ“
Beveik atvažiavome.
Kur vynuogynai?
Geras klausimas.
Sveiki.
Ponas Žigonas?
Andrė Žigonas?
Taip?
Sveiki. Atsiprašau, kad trukdome. Ieškome Andrė Žigono.
Čia jis. Aš jo sūnus. Kuo galiu padėti?
Galime pasikalbėti?
Apie ką?
Mano tėvas visą gyvenimą kūrė naujus vynus
ir eksperimentavo su naujomis technologijomis.
Jis pagamino ekologišką vyną anksčiau už visus kitus.
Jis stengėsi atgaivinti pamirštas vynuogių veisles.
Tokias, kaip, pavyzdžiui, „Lignage“?
Taip, žinoma. Aš irgi dirbau su „Lignage“.
Tėvas tikėjo ta veisle, aš taip pat.
Jis sudėjo į ją visą energiją ir santaupas.
Jam pavyko pagaminti neįtikėtiną vyną, kuris varžėsi su geriausiaisiais,
ir tik dėl niekam nežinomos vynuogių veislės.
Jis sudėjo į tą vyną visas pastangas, bet gaminome per mažai.
Buvome maža įmonė.
Mums taip pat stigo lėšų rinkodarai,
todėl niekas nežinojo apie mūsų vyną, išskyrus kelis smalsuolius.
Mūsų verslas bankrutavo 1996 m.
Vyną gaminome iš dešimties derlių. Nei daugiau, nei mažiau.
Viską, ką turėjome, pardavėme, kad padengtume skolas.
Supratau, kad kai kurie žmonės prisikimšo kišenes.
10 000 eurų už butelį, kurį pardavėme už 40 frankų.
Pone Žigonai, gal kartais dar turite „Lignage“ butelį?
Tas vynas, kurį ragavote varžybose,
manote, kad jis - mūsų?
Gali būti, bet man reikia paragauti, kad įsitikinčiau.
Apgailestauju, aš viską pardaviau.
Tarp aromatų, kuriuos prisimenu,
yra vienas, kuris paprastai nesiejamas su raudonu vynu.
Saliero šaknies.
Girdi, tėti?
Saliero šaknis.
„Lignage“ veislė unikali tuo, kad iš jos galima gaminti raudoną ir baltą vyną.
Mano tėvas sugebėjo pagaminti dviejų spalvų vyną tik iš vieno derliaus.
Baltame vyne jutome raudonojo aromatus,
o raudoname - baltojo.
Taigi, išties ten galėjo būti saliero šaknis.
Butelis, kurio ieškote, galbūt yra „Lignage“ 1987 m. derliaus.
Sudie, ačiū.
Ačiū.
Jei atvirai, tai kvaila. Galėčiau tave nuvežti.
Nesijaudink.
Tavęs laukia ilgas kelias.
Jis nuveš mane tiesiai į oro uostą. Taip lengviau.
Norėjau padėkoti tau už viską, ką padarei.
Neįsivaizduoji. Labai tau ačiū.
- Labas. - Sveiki.
Sveiki.
Tada sėkmės.
- Palaikykim ryšį. - Gerai.
Gali padėkoti savo tėčiui už mane?
Taip, žinoma.
Sudie, Kamile Ležė.
Viso, Tomai Šasangrai.
Viso.
Malonu susipažinti. Aš Tomine.
Aš Jurika Katase.
Galima?
Norėjau su jumis susitikti,
nes jūs rašote apie „Ležė testamentą“.
Norėčiau, kad paviešintumėte tai, ką pasakysiu, kaip oficialų pareiškimą.
Aš, Isėjus Tomine, noriu pasitraukti iš pono Aleksandro Ležė konkurso,
siekdamas pasišvęsti šeimos verslui, „Tomine deimantams“.
Ir viskas?
Kaip suprasti?
Nusivyliau.
Kitą kartą, prašau, tiesiog atsiųskite e. laišką.
Tada mums abiem nereikės švaistyti laiko.
Sakėte, kad norite sutelkti dėmesį į šeimos verslą.
Tiesa ta, kad traukiatės, nes išsigandote, ar ne?
Ką jūs kalbate?
Tiesiog bijote, kad jus pranoks moteris iš kito pasaulio,
kuri, be visa kito, yra ir Aleksandro Ležė dukra.
Suprantu.
Aš pasidomėjau.
Susitikau su keliais jūsų kursiokais iš enologijos mokyklos.
Visi jie sakė, kad esate pats talentingiausias.
Todėl ponas Ležė ir priglaudė jus po savo sparnu.
Nors niekad anksčiau nebuvo to daręs.
Jie sakė, kad jūs vienintelis galite įveikti Ležė dukterį
ir laimėti prieš visus kitus.
Sakė, kad jūs gyvenate tik dėl vyno.
Jei kas nors čia ir kalba nenuoširdžiai, tai ne aš.
Tai ką darysite? Pasiduosite ar ne?
Nelengva?
Paliksiu jus.
Neskubėkite ir pagalvokite.
Malonu tave matyti, Kamile.
Tik pažiūrėk.
„Amžiaus varžybos“.
„Raudonojo aukso užkariavimas“. „Prancūzų ir japonų dvikova“.
Patekai į naujienas, ne tik čia, bet visur.
Čia mano mėgstamiausia antraštė.
„Dovydas prieš Galijotą“. O tu - Dovydas, supranti?
- Taip, puiku. - Patekai į istoriją, panele.
Mijabi! Lorensai!
Kur jūs?
- Ko? - Ateik čia.
Lorensas - mano sūnėnas.
Jis nori tapti someljė, todėl paprašiau Mijabi jį apmokyti.
Jis turi didelį potencialą, bet, tarkim...
- Jis galėtų ir geriau. - Taip.
Pažvelk į jį. Didžiuojasi savimi.
Nieko keisto, kad varo tėvus į neviltį.
Lorensai, čia garsioji Kamilė.
Sveika atvykusi į Japoniją, Kamile.
- Ačiū. Labas. - Mijabi! Tu čia.
Prancūzijoje Kamilę aplankė nušvitimas.
Nagi, papasakok jiems.
Manau, pirmojo testo vynas gali būti „Lignage“ iš Žigono vynuogyno, 1987 m.
Ji peršoko nuo „nesu gėrusi nė lašo vyno“ iki
„čia „Lignage“ iš Žigono, 1987 m.“
Galiu ir klysti. Turiu galvoje, aš vyno net neparagavau, taigi...
Turiu „Lignage“ butelį iš Žigono vynuogyno viename iš savo restoranų Osakoje.
Bet jis - 1990 m. derliaus, ne 1987 m.
Dar blogiau...
Jo kaina.
Taip. 12 000 eurų.
Tikiu tavimi, Kamile.
Bet negaliu atkimšti butelio, verto 12 000 eurų, dėl „gal“.
Tikiuosi, supranti.
Šįvakar ateis ponas Macubara.
Ponas Macubara?
Turtingas verslininkas.
Ir labai prietaringas.
Kaskart, atsivedęs čia klientą, jis sudaro sutartį.
Todėl dažnai čia lankosi.
Mijabi gali pamėginti įtikinti jį atkimšti „Lignage“ butelį.
Bet yra bėda.
Butelis atkemšamas kliento akivaizdoje.
Jis niekada neišnešamas iš patalpos.
O ponas Macubara ne iš tų, kurie palieka bent lašą neišgertą.
Šūdas.
Jei galėčiau bent priartėti prie butelio ir pauostyti vyną,
tada gal...
Gerai.
Pasirūpinkit Kamile.
Aš liepsiu atsiųsti butelį iš Osakos.
„Pasirūpinti“?
Vynas, kurį patieksi, yra jautrus aplinkos veiksniams.
Jo nereikėtų perpilti.
Turėtum atidaryti ir iškart duoti ponui Macubarai paragauti.
Pirma,
parodai vyną, atsukusi etiketę į pirkėją.
Antra, praneši, koks tai vynas.
Bla bla bla.
Trečia, įpjauni foliją iškart po apatiniu kaklelio kraštu.
Sukasi peilis, ne butelis,
todėl klientas visą laiką mato etiketę.
Nuvalai kamščiatraukio galą, jei ten kartais būtų pelėsio.
Tada įkiši kamščiatraukį.
Kai jis tinkamai uždėtas,
atlenki rankenėlę vieną kartą.
Pakeli ją, kad galėtum ištraukti kamštį.
Tą patį pakartoji su antra.
Ir pridengi ranka, kad būtų subtiliau ir nepokštelėtų kamštis,
nes tai pernelyg agresyvu.
Atsiprašau. Man patinka pokštelėjimas.
Jis reiškia „laikas linksmintis“.
Taigi, linksmybių nebus?
Tada patikrini, ar nuo kamštelio nesklinda prastas kvapas,
ir dar kartą nuvalai butelio kaklelį.
Po to prieini klientui iš dešinės ir įpili.
Vėl nuvalai kaklelį, kad ant etiketės neužlašėtų vyno.
Palauki, kol klientas duos leidimą, tik tada pili kitiems.
Ačiū.
Tavo eilė.
Bla bla bla.
Tėvas mane šito išmokė,
kai buvau aštuonerių.
Gal reikėjo anksčiau pasakyti.
Atsiprašau.
Taip, galėjai mums pasakyti.
Tai jis.
- Ačiū, Mijabi. - Nėra už ką.
Tu pati geriausia. Myliu tave. Labai tau ačiū!
Prašom.
Gavot vyną?
- Macubara čia? - Taip, viskas gerai.
Ačiū!
Labas vakaras.
- Labas vakaras. - Labas vakaras.
„Lignage“, Žigono vynuogynas, 1990 m.
Pone Macubara!
Skanaus.
- Ačiū. - Ačiū.
Na?
Nežinau. Nesu tikra. Reikia paragauti.
Ne šitas.
Ne.
- Šįvakar puikiai padirbėjai. - Ačiū.
Žinai, kad mano antras vardas - japoniškas?
Šidzuku.
Lašas?
Taip.
Manot tėtis - vizionierius. O dabar pažiūrėk į mane.
Nebūk sau tokia griežta.
Atsiprašau, turiu atsiliepti.
- Klausau? - Labas.
Norėjau įsitikinti, kad tau viskas gerai.
Kaip kelionė?
Nerviniesi?
Susimovėme. Tai ne Žigono vynas.
Ne. Šūdas!
Taip.
- Klausyk, dar ne viskas baigta. - Man liko 48 valandos.
Gal ir ne viskas, bet labai panašu į pabaigą.
O kaip Luka? Gal jis gali padėti?
Ne, manau, jis užtektinai padėjo.
Iššvaisčiau tavo laiką.
Ne. Kamile, klausyk, nepasiduok.
Gerai?
Pasiilgau tavęs.
Brangusis?
- Einu pabėgioti. - Gerai.
Myliu tave.
Kur jis?
Kur Isėjaus pareiškimas?
Jis žadėjo jį paskelbti.
Esi tuo tikra?
Taip, esu tikra.
Kodėl bijai?
Bijai savo sūnaus?
Jei dar labiau jį spausiu, jis nuo manęs atsiribos.
Nebežinau, ką su juo daryti.
Manau, tu per griežta savo sūnui.
Bent kartą pamėgink šiltai su juo pabendrauti.
Gal norėtum padaryti pertrauką?
Kas nutiko?
Aš atleistas?
Aišku, kad ne, liaukis.
Nepamiršai apie ketvirtadienio vakarą, ar ne?
Aišku, kad ne.
Nesijaudink.
Hirokadzu.
Noriu paprašyti tavęs paslaugos.
Klausau.
Reikia, kad pasikalbėtum su Isėjumi
ir sužinotum, ką jis galvoja.
Jis dar nieko nepaskelbė?
Jis dar neapsisprendęs.
Nori, kad padėčiau jam priimti sprendimą?
Taip. Prašau.
Kodėl aš?
Jis tavęs klauso.
Tavo nuomonę jis gerbia daug labiau už manąją.
Štai kodėl.
O jei jis persigalvojo?
Tada padaryk taip, kad persigalvotų dar kartą.
Bet ką man jam pasakyti?
Akivaizdu...
sūnus privalo klausyti tėvų, gerbti šeimos tradiciją ir jos laikytis.
Jo vieta čia, o ne kur nors kitur.
O jei aš su tuo nesutinku?
Kaip suprasti?
Noriu pasakyti, kad „galimai vynas yra jo kelias“.
Ką čia paistai, po velnių?
Nori užleisti jį Aleksandrui Ležė?
Sakau savo nuomonę, nes paklausei...
Man nereikia tavo nuomonės.
Deja, jau per vėlu.
Noriu, kad Isėjus teisingai apsispręstų.
Supranti?
- Negali būti! - Staigmena!
Ką čia veiki?
Negaliu pakęsti, kai kas nors numeta ragelį.
- Sveiki. - Panele Ležė.
Gal žinot, kur Luka?
Jis rūsyje.
Eime!
Kalbi japoniškai?
Taip!
Kamile.
Pasigedom tavęs.
- Kas čia? - Čia Tomas.
- Tomas Šasangras. - Taip.
Sveikas atvykę.
Sveikinu dėl to, ką nuveikei su Kamile. Neįtikėtina.
Ačiū.
Judu gerai atrodote kartu.
Klausykit, aš apsisprendžiau.
Mano rūsys - tavo žinioje. Ir skolinu tau Lorensą su Mijabi.
- Luka, neprivalai... - Niekis. Noriu tavim didžiuotis.
- Labas. - Sveiki.
Tavo vaikinas?
Ne.
Tik draugai.
Ką čia turite?
- Gerai jautiesi? - Viskas gerai. Pailsėkim.
Tėti.
Tėti,
manau, kad radau savo kelią.
Vynas - tai mano gyvenimas.
Jei dabar jo atsižadėsiu, būsiu nelaimingas visą gyvenimą.
Kaip jūs visi.
Isėjau,
manau, kad turėtum pasitraukti iš varžybų.
Sūnus privalo klausyti tėvų.
Taip yra. Toks gyvenimas.
- Tave atsiuntė mama, ar ne? - Visai ne.
Nemoki meluoti.
Visada buvai vienintelis, kuris mane suprato.
Aš toks kvailas, kad to tikėjausi.
Kodėl taip sakai?
„Taip yra. Toks gyvenimas“? Tai nieko nereiškia!
Kur tavo savigarba?
Kaip galima gerbti žmogų, kuris net nemyli savęs?
Atsiprašau,
bet kiek dar laiko taikstysiesi su tuo, kaip mama su tavim elgiasi?
Tu tik bailys.
Ne šitas. Labai atsiprašau.
Gerai, ko trūksta?
Visada tas pats. Trūksta sumautos saliero šaknies.
Vyne, kurį ragavau, ji buvo. Esu tuo tikra.
Beveik.
Arba tai gali būti ne saliero šaknis. Gal kitas panašus aromatas?
Nežinau. Aš pasimetusi. Atsiprašau.
Žinot, ko mums reikia?
Pertraukos.
Pravėdinti galvas.
Įkrauti baterijas. Supranti?
Ir panašiai.
Nes kartais
surandi tik nustojęs ieškoti.
Eime, bičiuliai. Aš vaišinu.
Viskis, bičiuliai!
Tomai. Kamile. Mijabi.
Eina šikt.
- Koks geras. - Labai geras.
Aš šitą žinau.
Kur jis eina?
Mes apie tai pasikalbėsim?
Apie ką?
Apie tai, kad tu čia, dabar.
Tau reikėjo mano pagalbos. Tu mano draugė, todėl atvykau.
Nukeliavai 10 000 kilometrų dėl draugystės?
Taip.
Ir dėl to, kad mano tėvas davė pažadą taviškiui.
Pameni, kokie buvo mano paskutiniai žodžiai, ištarti tau telefonu?
Kamile, aš turiu žmogų.
Taip, bet tu čia.
Tuoj grįšiu.
- Visi! - Taip, man viskas gerai.
Aš truputį pavargęs po skrydžio, bet viskas gerai.
Taip.
O tu?
Tikrai?
Grįžęs pažiūrėsiu, bet dabar tikrai neturiu laiko.
Taip.
Myliu jus, merginos.
- Atsigerk vandens. - Kodėl tu toks sunkus?
- Lorensai, atsigerk vandens. - Aš tikrai tave myliu.
Gerai. Sėsk čia.
Supratau, pamatęs surūdijusį seną dviratį.
Turėjau anksčiau apie tai pagalvoti.
Užuodi saliero šaknį?
- Taip. - Kvepia taip pat, kaip testo metu?
- Ne. - Ne.
Nes tu užuodei ne saliero šaknį.
Geriau, ar ne?
Jau panašiau.
Žinai, koks skirtumas?
Oksidacija. Nes vynas senesnis.
Jauname vyne gali būti saliero šaknies aromatas.
Bet bėgant metams jis virsta...
Trumas. Šūdas. Būtent.
Tai viską keičia.
Trumas reiškia du pagrindinius elementus.
Pirma, ten turi būti „Cabernet Sauvignon“ arba „Cabernet Franc“ vynuogių.
Tai turi būti gerų metų „Bordeaux“ arba puikus vynas iš „Cabernet“ vynuogių.
Antra, trumas - vyno senėjimo požymis.
Todėl vynas turi būti senesnis nei 2006 m.
O tokių labai gerų vynų yra visai nedaug.
Gerai, eime.
Gerai.
Čia - vynai, kurie galėtų tikti.
Deja, negalėsi jų paragauti.
Mes jų čia neturime,
atsižvelgiant į paros laiką ir į tai, kiek užtruktume, kol juos rastume,
būtų per vėlu.
Bėda ta, kad tiek „Vega Sicilia“, tiek „Cheval Blanc“
yra gaminami iš tų pačių vynuogių veislių.
Bus labai sudėtinga juos atskirti.
Mums reiktų ieškoti, ne kuo jie panašūs.
Turėtume ieškoti, kuo jie skiriasi.
„Cheval Blanc“ brandinimo procesas - klasikinis, naujose statinėse.
„Vega Sicilia Unico“ mažiausiai 6 metus laikomas medinėse statinėse,
tai vienas iš ilgiausių raudonojo vyno
brandinimo ąžuolinėse statinėse procesų pasaulyje.
Ragaudama to negali supainioti, Kamile.
Taigi, „Cheval Blanc“ - naujos statinės.
„Vega Sicilia“ - senos statinės.
Sunkiausia bus nustatyti derliaus metus,
čia mes tau negalime padėti.
Turi kliautis savo jėgomis.
Puiku.
Aš Isėjus Tomine.
Man buvo liepta čia atvykti.
Jau metas, jūsų laukia.
Labas rytas.
Kaip ir žadėta, štai vynas, kurį galėsite aklai padegustuoti
prieš pateikiant atsakymą.
Pradėsiu nuo pono Tomine atsakymo...
„Chateau Cheval Blanc“, 1999 m.
Dabar panelės Ležė atsakymas.
„Chateau Cheval Blanc“, 2000 m.
Vynas, kurį ragavote, yra...
„Chateau Cheval Blanc“...
1999 m.
Šį testą laimi ponas Tomine.
Apie kitą testą informuosiu rytoj
savo biure, 16.00 val.
Taip greitai?
Įvyko pirmasis testas.
Abu kandidatai į pono Aleksandro Ležė palikimą
teisingai įvardijo vyną.
Bet ponas Tomine laimėjo testą,
nurodęs teisingus derliaus metus.
Atsiprašau.
- Klausau. - Honoka.
Juk nepamiršai, tiesa?
Kaip manai, kelintą atvažiuosi?
Kaip galėjai taip su manim pasielgti?
Kodėl jo nesulaikei?
Jis laimėjo testą. Girdi mane?
Tai tu kaltas.
Dabar apie tai praneša per visas žinias.
Tikrai nežinau.
Bet aš jam pasakiau.
Tu nieko nesugebi. Tuščia vieta.
Visada man trukdai.
Gailiuosi, kad su tavim susipažinau.
Turite didelį voką?
Taip. Minutėlę palaukite.
- Prašau. - Ačiū.
Galiu paprašyti, kad pristatytumėte?
Taip, pone.
PAGAL TADAŠI AKI IR ŠU OKIMOTO MANGĄ „KAMI NO SHIZUKU“.
Išvertė Sandra Siaurodinė