BOCS, HOGY NEM SEGÍTHETTEM PAKOLNI. SOK SZERENCSÉT :)
MENNYEI CSEPPEK
PÁFRÁNY
A verseny öt nap múlva van, és csak egy aromát azonosítottál.
Tudom, hogy fáradt vagy, de megpróbálsz még egyet?
Ne add fel.
Ne nyeld le, jó?
Köpd ki.
Oké.
„Zellergumó,
kakaó, grafit, mészkő, páfrány,
agyag, édesgyökér.”
Biztos vagy a zellergumóban?
Nem, nem vagyok biztos.
Emlékszel arra a fura salátára,
zellerrel és majonézzel a kávézóban?
Ugyanolyan íze volt.
Csak mert normál esetben zellergumót a fehérborokban érezni,
mint a Loire-menti borok, vagy a görög borok, de vörösben nem.
Száz százalékig biztos?
Thomas, én nem tudom.
Már nem tudok koncentrálni. A fejem...
Bocs, csak az aromák, amiket leírtál,
nem passzolnak egyetlen borhoz sem, amit ismerek, és ez őrjítő.
Mára elég ennyi.
Jól dolgoztunk.
Lefekszem.
- Jó éjt. - Jó éjt.
„Mirabella,
áfonya,
zellergumó,
kakaó, grafit,
mészkő...
páfrány,
agyag, édesgyökér.”
Mirabella, áfonya.
Zellergumó?
Kakaó, grafit, mészkő,
páfrány, agyag, édesgyökér.
Mirabella, áfonya,
zellergumó, kakaó, grafit, mészkő,
páfrány, agyag, édesgyökér.
Mirabella, áfonya,
zellergumó, kakaó, grafit,
mészkő, páfrány, agyag, édesgyökér.
Mit keresel?
Segíthetek?
Oké.
Mit csináltok?
Oké.
Megvan.
Ez az.
1986-ban
egy André Gigon nevű touraine-i borosgazda úgy döntött, felújít egy régi szőlőfajtát,
amit senki sem használt a második világháború óta, a „lignage”-t.
Ez egy nagyon különleges szőlőfajta,
és kivételes bort csinált belőle, vöröset és fehéret is.
Régen megkóstoltam mindkettőt. Most eszembe jutott.
Zavarba ejtő, de kiváló.
- „Lignage.” - Igen.
Remek. Hol találunk ilyet?
Hát, már nem találunk ilyet.
André Gigon 1996-ban csődbe ment.
- Baszki. - Mi az?
Az utolsó palackot amerikaiak vették meg árverésen.
- Mennyiért? - Tízezer euróért.
- Beszarás. - Ja.
A többi palack is nagyjából ilyen áron ment el világszerte.
Ma este Tokióba repülök. Meg kell találnom azt a bort.
Meg kell kóstolnom, hogy tudjam.
Nincs más választásom.
Meg kell látogatnom, hogy van-e még egy palackja.
Csak egy.
Mit csinálsz, ha 10 000 euróért adja?
Segíthetek, ha kell.
- Philippe, nem fogadhatom el... - Gyere. Menjünk.
Mi? De...
Jársz valakivel?
Ez bonyolult.
Mi bonyolult?
A pasik és én úgy általában.
Oké.
De voltak már kapcsolataid, ugye?
Igen. Igen. Mondjuk...
semmi komoly.
Tudod, ha te vagy az a csaj, aki nem mehet be egy étterembe,
aki nem mehet el egy buliba, mert csak ő nem iszik alkoholt...
Más szóval olyan, aki „nem tudja élvezni az élet apró örömeit.”
Hát, a pasik az ilyen lányt általában...
- Értem. Igen. - Igen.
És 29 éves vagyok, és még anyámmal élek, úgyhogy tök szánalmas.
Akkor isten hozott a klubban.
Én apámmal élek és dolgozom, úgyhogy láthatod, ez sem jobb.
Hé. Ne aggódj.
Ez itt az új Camille.
Camille 2.0.
Klassz.
„AROMAPALETTA”
Mindjárt ott vagyunk.
Hol van a szőlő?
Jó kérdés.
Jó napot!
Gigon úr?
André Gigon?
Igen?
Jó napot. Elnézést a zavarásért. André Gigont keressük.
Ő az. A fia vagyok. Miben segíthetek?
Tudunk beszélni?
Mivel kapcsolatban?
Apám egész életében új borokat próbált alkotni,
és új technológiákkal kísérletezett.
Sokkal előbb csinált organikus bort, mint bárki más.
Megpróbált rehabilitálni elfelejtett szőlőfajtákat.
Mint például a lignage?
Igen, persze. Drukkoltam a lignage-nak.
Apám hitt benne, és én is.
Minden energiáját és megtakarítását abba ölte.
Hihetetlen bort sikerült készítenie, ami a legjobbakkal vetekedett,
annak a szőlőfajtának köszönhetően, amit senki sem ismert.
Mindent beleadott, de nem termeltük elég nagy mennyiségben.
Kis cég voltunk.
És nem is volt elég pénzünk reklámra,
így senki sem tudott a borunkról, pár kíváncsi emberen kívül.
A vállalkozás csődbe ment 1996-ban.
A borunk tíz évjáratot élt meg. Se többet, se kevesebbet.
Mindet eladtuk, hogy fedezzük az adósságokat.
Rájöttem, hogy páran jól kibélelték a zsebüket.
Tízezer euró egy palackért, amit mi 40 frankért adtunk.
Gigon úr, nincs véletlenül még egy palack lignage-a?
A bor, amit megízlelt a versenyen,
gondolja, hogy a miénk?
Lehetséges, de meg kéne kóstolnom, hogy biztos legyek.
Sajnálom, mindent eladtam.
Az aromák közt, amikre emlékszem,
van egy, amit általában nem társítunk a vörösborhoz.
A zellergumó.
Hallod ezt, apa?
Zellergumó.
A lignage különlegessége, hogy vörös- és fehérbort is lehet készíteni belőle.
Apámnak sikerült két színt csinálnia egyetlen évjáraton belül.
Vörösboros aromákat érezhettünk a fehérben,
és fehérboros aromákat a vörösben.
Így a zellergumó nagyon is lehetséges.
A palack, amit maga keres, lehet lignage, 1987-es évjárat.
Viszlát, köszönöm.
Köszönöm.
Ez tényleg hülyeség. Elvihetnélek.
Ne aggódj.
Hosszú út áll előtted.
A taxi egyenesen a reptérre visz. Így könnyebb.
Meg akartam köszönni mindent, amit tettél.
Nem tudod, mennyit jelent. Nagyon köszönöm.
- Üdv. - Üdv.
Üdv.
Hát akkor vigyázz magadra.
- Maradjunk kapcsolatban. - Jó.
Megköszönöd apádnak a nevemben?
Igen, természetesen.
Ég veled, Camille Léger.
Ég veled, Thomas Chassangre.
Szia!
Nagyon örvendek. Tomine vagyok.
A nevem Yurika Katase.
Szabad?
Azért akartam találkozni önnel,
mert ön írja a „Léger-végrendelettel” kapcsolatos sztorikat.
Szeretném, ha megírná, amit most hivatalos bejelentésként mondok.
Én, Issei Tomine, vissza kívánok lépni Alexandre Léger úr versenyétől,
hogy magamat teljesen a családi cégünknek szenteljem, azaz a Tomine Diamondsnak.
Ez minden?
Hogy érti?
Ez kiábrándító.
Legközelebb csak küldjön egy e-mailt, kérem.
Úgy egyikünk sem vesztegeti az idejét.
Szóval azt mondta, a családi vállalkozásra akar koncentrálni.
Igazából azért lép vissza, mert fél, ugye?
Miről beszél?
Fél, hogy felsül egy nővel szemben, aki egy másik világból jön,
és aki ráadásul Alexandre Léger lánya.
Megértem.
Utánajártam a dolognak.
Találkoztam pár osztálytársával a borászati iskolából.
Mind azt mondták, maga volt a legtehetségesebb.
Léger ezért vette a szárnyai alá.
Ilyesmit korábban sosem csinált.
Azt mondták, csak maga tudná legyőzni Léger lányát...
és nyerni bárki mással szemben.
Azt mondták, csak ezért él, a borért.
Ha itt valaki nem beszél őszintén, az nem én vagyok.
Akkor most mihez kezd? Feladja vagy sem?
Nem könnyű, mi?
Magára hagyom.
Szánja rá az időt, gondolja jól át.
De jó, hogy látom, Camille.
Ezt nézze.
„Az évszázad versengése.”
„Harc a vörös aranyért.” „Francia-japán párbaj.”
Magáról szólnak a hírek, nemcsak itt, mindenhol.
Ez a kedvencem.
„Dávid Góliát ellen.” És maga Dávid, oké?
- Igen, klassz. - Történelmet ír, ifjú hölgy.
Miyabi! Lorenzo!
Hol vagytok, srácok?
- Mi az? - Gyertek csak ide.
Lorenzo az unokaöcsém.
Sommelier akar lenni, ezért megkértem Miyabit, hogy tanítsa ki.
Nagy lehetőségeket rejt, de mondjuk úgy, hogy...
- Van hová fejlődnie. - Igen.
Nézze meg. Milyen büszke magára.
Nem csoda, hogy a szülei kétségbe vannak esve.
Lorenzo, ő a híres Camille.
Köszöntöm Japánban, Camille.
- Köszönöm. Helló. - Miyabi! Á, itt vagy.
Szóval Franciaországban Camille megvilágosodott.
Rajta, mondja el.
Szerintem az első próba bora egy lignage lehet, Gigon-birtok, 1987.
A „soha egy csepp bort sem ittam”-ból átugrott
az „ez egy lignage, Gigon-birtok, 1987”-re.
Lehet, hogy tévedek. Hiszen meg sem kóstoltam a bort, úgyhogy...
Az egyik oszakai éttermemben van egy palack lignage-om a Gigon-birtokról.
De az 1990-es évjárat, nem 1987-es.
És ami még rosszabb...
Az ára.
Igen. Tizenkétezer euró.
Én hiszek magában, Camille.
De nem nyithatok ki egy 12 000 eurós bort arra, hogy „lehet”, hogy az.
Remélem, megérti.
Matsubara úr ma este idejön.
Matsubara úr?
Gazdag üzletember.
És nagyon babonás.
Mindig, ha idehozta az ügyfelét, nyélbe ütötte az üzletet.
Úgyhogy sokat jár ide.
Miyabi megpróbálhatja rábeszélni a lignage felbontására.
De van egy kis gond.
A palackot a vendég előtt bontjuk fel.
Nem kerül ki a helyiségből.
És Matsubara úr nem az a típus, aki akár egy cseppet is meghagy.
Baszki.
Ha közel tudnék kerülni a palackhoz, és megszagolhatnám a bort,
akkor talán...
Oké.
Ti foglalkozzatok Camille-lal. Én elküldetem a palackot Oszakából.
„Foglalkozzatok”?
A bor, amit fel fog szolgálni, érzékeny.
Nem szabad dekantálni.
Fel kell bontani, és azonnal meg kell kóstoltatni Matsubara úrral.
Első lépés:
megmutatja a bort, úgy, hogy a címke a vendégek felé néz.
Kettő: bejelenti a bort.
Bla, bla, bla, bla, bla.
Három: felvágja a fóliát, közvetlenül a nyak alsó pereme alatt.
A kés forog, nem az üveg,
hogy a vendég mindig lássa a címkét.
Letörli a dugó szélét, hogy eltávolítsa az esetleges penészt.
Aztán betekeri a dugóhúzót.
Amikor a húzó megfelelően beékelődött,
beakasztja az első horgot az üvegnyakba.
Emelje meg, hogy kimozdítsa a dugót.
Tegye ugyanezt a második horoggal.
És kézzel fejezze be, diszkrétebb, és elkerülheti a pukkanást,
ami túl agresszív.
Bocs. Szeretem a pukkanást.
Azt üzeni: „Buli van.”
Akkor nincs buli, mi?
Aztán meggyőződik arról, hogy nem dugószagú,
és újból letörli a palack nyakát.
Ezután a vendég jobb oldalára megy felszolgálni a bort.
Ismét letörli a nyakat, hogy ne csöppenjen bor a címkére.
Aztán megvárja a vendég jóváhagyását, mielőtt töltene a többieknek.
Köszönöm.
Maga jön.
Bla, bla, bla, bla, bla.
Apám megtanított minderre...
nyolcéves koromban.
Talán mondhattam volna korábban.
Bocsánat.
Igen, mondhatta volna.
Ez ő.
- Köszönöm, Miyabi. - Szívesen.
Te vagy a legjobb! Szeretlek! Nagyon köszönöm!
Szívesen, szívesen.
Megszerezte?
- Matsubara itt van? - Igen, minden rendben.
Köszönöm!
Jó estét.
- Jó estét. - Jó estét.
Lignage, Gigon-birtok, 1990.
Matsubara úr!
Jó étvágyat.
- Köszönöm. - Kösz.
Na?
Nem tudom. Nem vagyok biztos benne. Meg kell kóstolnom.
Nem ez az.
Nem.
- Ügyes voltál ma este. - Kösz.
Tudod, hogy a második nevem japán?
Shizuku.
Csepp?
Igen.
Apám, a látnok. És most nézz rám.
Hé.
Ne légy olyan szigorú magadhoz.
Bocs, fel kell vennem.
- Halló? - Halló.
Csak tudni akartam, hogy jól vagy-e.
Hogy utaztál?
Izgulsz?
Elszúrtuk. Nem Gigon bora az.
Ne. Baszki!
Igen.
- Figyelj, még nincs vége. - Csak 48 órám maradt.
Ha még nincs is vége, már nagyon úgy tűnik.
Mi van Lucával? Nem tud segíteni?
Nem, szerintem már eleget tett.
Csak az idődet raboltam.
Nem. Camille, figyelj, ne add fel.
Oké?
Hiányzol.
Drágám?
- Elmegyek futni. - Oké.
Szeretlek.
Hol van?
Hol van Issei nyilatkozata?
Azt mondta, megteszi.
Biztos vagy benne?
Igen, biztos vagyok.
Miért félsz?
Félsz a fiadtól?
Ha tovább szorongatom, ki fog zárni az életéből.
Már nem tudom, mihez kezdjek vele.
Szerintem túl szigorú vagy a fiadhoz.
Kivételesen próbálj meg kedves lenni hozzá.
Mit szólna egy szünethez?
Mi a helyzet?
Ki vagyok rúgva?
Dehogyis, ugyan már.
Ugye nem feledkeztél el a csütörtök estéről?
Természetesen nem.
Ne aggódj.
Hirokazu.
Szívességet kell kérnem.
Hallgatlak.
Beszélned kell Issei-jel,
hogy kiderítsd, mit gondol.
Még nem nyilatkozott?
Még vegyesek az érzései.
Azt akarod, hogy én segítsek kitisztítani a fejét?
Igen. Kérlek.
Miért én?
Rád hallgat.
Sokkal jobban tiszteli a te véleményedet, mint az enyémet.
Ezért.
És mi van, ha meggondolta magát?
Vedd rá, hogy újra meggondolja magát.
De mit mondjak neki?
Hát, nyilván...
hogy egy fiú engedelmeskedjen a szüleinek, tisztelje és kövesse a családi hagyományt.
A helye itt van, és nem máshol.
De mi van, ha nem értek egyet ezzel?
Hogy érted?
Úgy értem, hogy talán a bor az ő útja.
Mi a fenéről beszélsz?
Hagynád, hogy Alexandre Légert válassza?
A véleményemet mondom, mert kérdezted...
Nem kell a véleményed.
Sajnos ezzel már elkéstünk.
Azt akarom, hogy Issei helyes döntést hozzon.
Megértetted?
- Nem igaz! - Meglepetés!
Mit keresel itt?
Ki nem állhatom, ha rám teszik a telefont.
- Jó napot. - Léger kisasszony.
Lucát keresem.
A pincében van.
Gyere!
Beszélsz japánul?
Igen!
Camille.
Hiányoltuk.
- Ki ez? - Ő Thomas.
- Thomas Chassangre. - Igen.
Isten hozta.
Gratulálok, remek munkát végzett Camille-lal. Fantasztikus.
Köszönöm.
Jól néznek ki ketten együtt.
Nézze, hoztam egy döntést.
A pincém a magáé. És kölcsönadom Lorenzót és Miyabit.
- Luca, nem kell... - Ó, ne aggódjon. Tegyen büszkévé.
- Hahó. - Üdv.
- Szia. - Helló.
A pasid?
Ó, nem. Nem.
Csak barát.
Na, és mitek van?
- Jól vagy? - Jól. Szusszanjunk egyet.
Apa.
Apa,
azt hiszem, megtaláltam az utamat.
A bor az életem.
Ha most feladom, egész életemben boldogtalan leszek.
Ahogy ti mind.
Issei,
szerintem ki kéne szállnod a versenyből.
Egy fiú engedelmeskedjen a szüleinek.
Ennek így kell lennie. Ilyen az élet.
- Anya küldött, igaz? - Dehogyis.
Nem tudod, hogy kell hazudni.
Mindig te voltál az egyetlen, aki megértett.
Hülye vagyok, hogy ebben reménykedtem.
Miért mondod ezt?
„Ennek így kell lennie. Ilyen az élet”? Ez semmit sem jelent!
Hol az önbecsülésed?
Hogy lehet tisztelni valakit, aki még magát sem szereti?
Már bocsánat,
de meddig fogod még eltűrni, ahogy anya bánik veled?
Egyszerűen gyáva vagy.
Nem ez az. Nagyon sajnálom.
Oké, mi hiányzik?
Mindig ugyanaz. Az a kurva zellergumó hiányzik.
A borban, amit kóstoltam, megvolt. Ebben biztos vagyok.
Vagyis talán.
Vagy talán nem zellergumó. Talán egy másik hasonló aroma?
Nem tudom. El vagyok tévedve. Sajnálom.
Tudjátok, mi kell nekünk?
Egy kis szünet.
Kitisztítani a fejünket.
Feltölteni az aksinkat. Érted?
Bizony.
Mert néha,
amikor abbahagyod a keresést, akkor találod meg a dolgot.
Gyerünk, srácok. Én fizetek.
Whisky, srácok!
Tom. Camille. Miyabi.
Beszarás.
- Ez jó. - Szuperjó.
Ezt ismerem.
Hová megy?
Nem beszélünk róla?
Miről?
Rólad, hogy most itt vagy.
Segítség kellett neked. A barátom vagy, hát jöttem.
A barátság kedvéért utaztál 10 000 kilométert?
Igen.
És mert az apám ígéretet tett a te apádnak.
Emlékszel, mit mondtam utoljára a telefonban?
Camille, van valakim.
És mégis itt vagy.
Rögtön jövök.
- Mindenki! - Jól vagyok.
Kicsit elfáradtam a jetlag miatt, de jól vagyok.
Igen.
És te?
Igen?
Megnézem, ha visszaérek, de most komolyan nincs rá időm.
Jó.
Igen.
Imádlak titeket.
- Igyál vizet. - Miért vagy ilyen nehéz?
- Lorenzo, igyál vizet. - Tényleg imádlak.
Na jó. Ülj le.
Akkor ugrott be, mikor megláttam a rozsdás bringát.
Korábban is eszembe juthatott volna.
Érzed a zellergumó szagát?
- Igen. - Olyan, mint a próba borában?
- Nem. - Nem.
Mert nem zellergumót éreztél.
Jobb, igaz?
Közeledik.
Tudod, mi a különbség?
Az oxidáció. Mert a bor öregebb.
Zellergumó-aroma lehet fiatal borban.
De az évek múlásával megváltozik...
Szarvasgomba. Ó, basszus. Ez az.
Hát, ez mindent megváltoztat.
A szarvasgomba megad két kulcselemet.
Egy: cabernet sauvignonnak vagy cabernet francnak kell lennie a keverékben.
Biztos egy jó évjáratú bordói lesz ez, vagy egy cabernet-vel készült jó világbor.
És kettő: a szarvasgomba jelzi a bor érlelési folyamatát.
Úgyhogy 2006-osnál régebbinek kell lennie.
És ez csak nagyon-nagyon jó boroknál lehetséges.
Oké, gyerünk.
Oké.
Ezek a borok illenek a képbe.
Sajnos nem fogod tudni megkóstolni őket.
Nekünk nincs egyik sem,
és figyelembe véve, hogy mennyi idő lenne megtalálni őket,
ezzel már elkéstünk.
Az a gond, hogy a Vega Sicilia és a Cheval Blanc
pontosan ugyanabból a szőlőfajtából készül.
Nagyon nehéz lesz megkülönböztetni őket.
Nem azt kell keresnünk, hogy mi bennük a közös.
Hanem azt nézzük meg, miben különböznek.
A Cheval Blanc-t klasszikus módon érlelik, új hordókban.
A Vega Sicilia Unico legalább hat évig fahordóban marad,
ami az egyik leghosszabb érlelési eljárás
a világon a tölgyhordós vörösboroknál.
Ezt nem tudod eltéveszteni egy kóstolásnál, Camille.
Tehát a Cheval Blanc: új hordó.
Vega Sicilia: régi hordó.
De a neheze az évjárat megtalálása lesz,
és ebben nem tudunk segíteni.
Magadra vagy utalva.
Remek.
Issei Tomine vagyok.
Azt mondták, jöjjek ide.
Itt az idő, várják önt.
Jó napot.
Ahogy ígértem, itt a bor, melyet vakon meg kell kóstolniuk,
mielőtt átadják a válaszaikat a próbára.
Mr. Tomine válaszával kezdem, ami...
Chateau Cheval Blanc, 1999.
Most jön Ms. Léger válasza.
Chateau Cheval Blanc, 2000.
A bor, melyet megkóstoltak, egy...
Chateau Cheval Blanc...
1999-es évjárat.
Mr. Tomine a nyertese ennek a próbának.
A következő próba részleteit holnap fogom közölni
az irodámban, délután négykor.
Máris?
Lezajlott az első próba.
Alexandre Léger úr hagyatékának mindkét várományosa
helyesen azonosította a bort.
De Tomine úr nyerte a próbát,
mert helyesen azonosította az évjáratot.
Elnézést.
- Halló. - Honoka.
Ugye nem felejtetted el?
Szerinted mikor érsz ide?
Hogy tehetted ezt velem?
Miért nem akadályoztad meg?
Megnyerte a próbát. Hallod?
Ez a te hibád.
Mindenhol szerepel a médiában.
Tényleg nem tudom.
De megmondtam neki.
Alkalmatlan vagy. Teljesen hasznavehetetlen.
Mindig az utamba állsz.
Bár sose találkoztunk volna.
Van egy nagy borítékjuk?
Igen. Egy pillanat, kérem.
- Parancsoljon. - Köszönöm.
Megkérhetem, hogy ezt kézbesítse?
Igen, uram.
KÉSZÜLT TADASHI AGI/SHU OKIMOTO MANGÁJA ALAPJÁN.
A feliratot fordította: Speier Dávid