MRZÍ MĚ, ŽE JSEM NEPOMOHLA. HODNĚ ŠTĚSTÍ.
BOŽSKÉ KAPKY
KAPRADINA
Test proběhne už za pět dní, a tys poznala jen jednu vůni.
Vím, že jsi unavená, ale zkus to ještě.
Nevzdávej to.
Nepolykej to, ano?
Vyplivni to.
Dobře.
„Bulvový celer, kakao, tužka, křída, kapradina,
jíl, lékořice.“
Jsi si tím celerem jistá?
Ne, nejsem.
Pamatuješ si ten podivný salát s celerem a majonézou v jídelně?
Chutnal stejně.
Protože bulvový celer obvykle cítíme v bílých vínech,
třeba ve vínech od Loiry a z Řecka, ale v červených ne.
Jsi si jistá?
Thomasi, já nevím.
Nesoustředím se. Má hlava...
Promiň, ale vůně, které popisuješ,
neodpovídají žádnému vínu, které znám, a to mě vytáčí.
Dnes už to stačí. Vedli jsme si dobře.
Jdu do postele.
- Dobrou noc. - Dobrou noc.
„Mirabelka,
borůvka,
bulvový celer,
kakao, tužka,
křída...
kapradina...
jíl, lékořice.“
Mirabelka, borůvka.
Bulvový celer?
Kakao, tužka, křída,
kapradina, jíl, lékořice.
Mirabelka, borůvka,
bulvový celer, kakao, tužka, křída,
kapradina, jíl, lékořice.
Mirabelka, borůvka,
bulvový celer, kakao, tužka,
křída, kapradina, jíl, lékořice.
Co hledáš?
Můžu ti pomoct?
Tak jo.
Co děláte?
Tak jo.
Mám to.
No prosím.
V roce 1986 začal vinař André Gigon z Touraine pěstovat starou odrůdu révy,
která se nevyužívala už od druhé světové války, „Lignage“.
Je to výjimečná odrůda
a on z ní produkoval výborné víno, červené i bílé.
Obě jsem je kdysi ochutnal. Teď jsem si vzpomněl.
Matoucí, ale výborné.
- „Lignage.“ - Ano.
Výborně. Kde ho najdeme?
No, už nikde.
André Gigon v roce 1996 zbankrotoval.
- Sakra. - Co?
Poslední láhev si před pěti lety koupili Američané.
Za kolik?
Za 10 000 eur.
- Do háje. - Jo.
Ostatní láhve se prodaly všude po světě za podobnou cenu.
Dnes odlétám do Tokia. Potřebuju ho. Musím ho ochutnat, abych si byla jistá.
Nemám na výběr.
Musím jet za ním a zeptat se, jestli nemá láhev.
- Jen jednu. - Co když za ni bude chtít 10 000 eur?
Můžu ti vypomoct.
- Ne, to nemůžu přij... - Pojď. Jedeme.
Cože? Ale...
Chodíš s někým?
Je to složité.
Co je složité?
Já a muži, obecně.
Tak jo.
- Ale nějaké vztahy už jsi měla, ne? - Jo. Teda...
Nic vážného.
Když jsi holka, co nemůže do restaurace
a nechodí na párty, protože jako jediná nepije...
Zkrátka někdo, kdo „si neužívá každodenních maličkostí“.
Mužům takové ženy připadají...
- No jo. - Jo.
Je mi 29 let, a ještě bydlím u mámy, takže je to vážně žalostné.
Vítej v klubu.
Já žiju i pracuju s tátou, takže na tom nejsem o moc líp.
Hele. Neboj se.
Je tu nová Camille.
Camille 2.0.
Skvělé.
„AROMATICKÁ PALETA“
Už tam budeme.
Kde jsou vinice?
Dobrá otázka.
Dobrý den.
Jste pan Gigon?
André Gigon?
Ano?
Dobrý den. Promiňte. Hledáme Andrého Gigona.
To je on. Já jsem jeho syn. Co potřebujete?
- Můžeme si promluvit? - O čem?
Můj otec se celý život snažil vytvářet nová vína
a vymýšlet nové pracovní postupy.
Produkoval organické víno dřív než ostatní.
Obnovoval zapomenuté odrůdy.
Třeba Lignage?
Ano, jistě. Byl jsem u toho.
Můj otec tomu vínu věřil a já také. Dal do něj všechnu energii i úspory.
Vyprodukoval úžasné víno, které konkurovalo těm nejlepším,
a to díky odrůdě, kterou nikdo neznal.
Dal do toho všechno, ale neprodukovali jsme dost.
Byli jsme malá firma. Taky jsme neměli na marketing,
takže o našem víně kromě zvědavců nikdo nevěděl.
V roce 1996 jsme zbankrotovali.
Měli jsme deset sklizní. Ani více ani méně.
Abychom splatili dluhy, všechno jsme prodali.
Někteří si na tom namastili kapsy.
10 000 eur za láhev, kterou jsme my prodávali za 40 franků.
Pane Gigone, nezbyla vám náhodou jedna láhev Lignage?
To víno, co jste ochutnala při testu, je podle vás naše?
Možná. Ale musím ho ochutnat, abych si byla jistá.
Mrzí mě to, ale všechno jsem prodal.
Mezi vůněmi, které si pamatuju,
je i jedna pro červené víno neobvyklá.
Bulvový celer.
Slyšels to, tati?
Bulvový celer.
Lignage je jedinečné. Může být vinifikované jako červené i bílé.
Můj otec vyprodukoval z jedné sklizně oboje.
Cítili jsme vůně červeného vína v bílém
a bílého vína v červeném.
Takže bulvový celer je skutečně možný.
Asi hledáte láhev Lignage, ročník 1987.
Nashle, děkuju.
Děkujeme.
Díky.
No fakt, odvezl bych tě.
Nedělej si s tím hlavu. Máš to daleko.
On mě odveze přímo na letiště. Bude to snazší.
Děkuju za všechno, cos pro mě udělal.
Jsem ti moc vděčná. Vážně díky.
- Dobrý den. - Dobrý.
Dobrý den.
Tak na sebe dávej pozor.
- A dej vědět. - Jo.
Poděkuješ za mě tátovi?
Jistě, poděkuju.
- Nashle, Camille Légerová. - Nashle, Thomasi Chassangre.
Čau.
Těší mě. Jsem Tómine.
Jurika Kataseová.
Mohu?
Chtěl jsem se s vámi setkat,
protože píšete reportáže o závěti pana Légera.
Chtěl bych u vás vydat oficiální prohlášení.
Já, Issei Tómine, z boje o dědictví pana Alexandra Légera odstupuji,
abych se naplno věnoval rodinnému podniku Tomine Diamonds.
To je všechno?
Co tím myslíte?
Zklamal jste mě.
Příště mi prosím pošlete e-mail. Tak nebude ani jeden z nás ztrácet čas.
Řekl jste, že se chcete věnovat rodinnému podniku,
ale ve skutečnosti se bojíte, že ano?
Co tím myslíte?
Nechcete, aby vás ztrapnila žena z ciziny,
která je navíc dcera Alexandra Légera.
To chápu.
Trošku jsem si vás proklepla.
Všichni vaši spolužáci z enologie mi říkali, že máte mimořádný talent.
Proto si vás pan Léger vzal pod patronát.
Něco takového se prý stalo poprvé.
Prý jste jediný, kdo může Légerovu dceru porazit.
Podle nich byste určitě porazil kohokoli.
Říkali mi, že víno je celý váš život.
Já nejsem ta, co je tu neupřímná.
Tak co uděláte? Vzdáte to? Opravdu?
Není to tak jednoduché, že?
Ještě jednou...
si to prosím promyslete.
Rád tě vidím, Camille.
Podívej se na to.
„Bitva století.“
„Dobytí červeného zlata.“ „Francouzsko-japonský souboj.“
Jsi slavná nejen tady, ale všude po světě.
Tohle se mi líbí nejvíc.
„David a Goliáš.“ Ty jsi David, ano?
- Jo. Skvělé. - Píšeš dějiny, mladá dámo.
Mijabi! Lorenzo!
Kde vězíte?
- Co je? - Pojď sem.
Lorenzo je můj synovec.
Chce se stát sommelierem, tak jsem požádal Mijabi, ať ho vyučí.
Má velký potenciál, ale...
- Mohlo by mu to jít líp. - Jo.
Podívej se na něj. Je na sebe tak hrdý.
Jeho rodiče už jsou z něj vyčerpaní.
Lorenzo, tohle je ta slavná Camille.
Vítej v Japonsku, Camille.
- Díky. Ahoj. - Mijabi! Jsi tady.
Camille ve Francii prozřela.
Tak jim to řekni.
Myslím si, že první víno by mohlo být Lignage, Domaine Gigon, 1987.
Nejdřív říkala: „Nevypiju ani kapku vína.“
A teď: „Je to Lignage, Domaine Gigon, 1987.“
Možná se pletu. To víno jsem ani neochutnala, takže...
Mám láhev Lignage, Domaine Gigon, v jedné ze svých restaurací v Ósace.
Ale je to ročník 1990, ne 1987.
A navíc...
Ta cena.
Jo. 12 000 eur.
Věřím ti, Camille.
Ale nemůžu otevřít láhev za 12 000 eur kvůli pouhé domněnce.
To snad chápeš.
Dnes večer přijde pan Macubara.
Pan Macubara?
Bohatý podnikatel.
A navíc hodně pověrčivý.
Vždycky když sem přijde s klientem, uzavře obchod.
Takže sem chodí často.
Mijabi by ho mohla přesvědčit, aby si Lignage dal.
Ale je tu jeden problém.
Láhev se otevírá před zákazníkem.
Zůstává na místě.
A pan Macubara nenechává ani kapku.
Sakra.
Kdybych se mohla aspoň přiblížit a přivonět si, tak možná...
Tak jo.
Vy se postarejte o Camille. Já zavolám do Ósaky, ať tu láhev pošlou.
„Postarejte?“
Víno, které budeš servírovat, je velmi citlivé.
Nedekantuje se. Jen ho otevřeš a hned ho dáš ochutnat panu Macubarovi.
Zaprvé víno ukážeš etiketou směrem k zákazníkům.
Zadruhé ho představíš.
Bla, bla, bla.
Zatřetí odřízneš alobal přímo pod dolním okrajem hrdla.
Otáčí se nožem, ne lahví, aby zákazník stále viděl etiketu.
Otřeš korek, abys setřela případnou plíseň.
Pak zašroubuješ vývrtku.
Když je vývrtka zašroubovaná, ukotvi první vrub na hrdlo láhve.
Vypač zátku nahoru a totéž udělej s druhým vrubem.
Vytáhni zátku diskrétně rukou a zabraň tomu, aby vydala zvuk.
Je to agresivní.
Pardon. Já mám ten zvuk rád.
Ohlašuje začátek párty.
Takže párty nebude, co?
Zkontroluješ, že zátka nepáchne,
a znovu otřeš hrdlo.
Pak si stoupneš napravo od zákazníka a naliješ mu.
Opět hrdlo otřeš, aby víno nenakapalo na etiketu.
Až zákazník víno schválí, naleješ ostatním.
Děkuji.
Teď ty.
Bla, bla, bla.
Tohle mě táta naučil,
když mi bylo osm.
Asi jsem to měla říct dřív.
Pardon.
Jo, mělas nám to říct.
To je on.
- Děkuju, Mijabi. - Není zač.
Jsi ta nejlepší. Úžasná. Moc děkuju!
Není zač.
Nesete ho?
- Je tu Macubara? - Jo, je.
Díky!
Dobrý večer.
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
Lignage, Domaine Gigon, 1990.
Pane Macubaro!
Prosím.
- Děkujeme. - Díky.
Tak co?
Nevím. Nejsem si jistá. Musím ho ochutnat.
Není to ono.
Ne.
- Vedla sis skvěle. - Díky.
Víš, že mé druhé jméno je japonské?
Šizuku.
Kapka?
Jo.
Táta byl vizionář. A podívej se teď na mě.
Hele.
Nebuď na sebe tak přísná.
Promiň, musím to vzít.
- Ano? - Čau.
Chci se zeptat, jestli jsi v pořádku. Jaká byla cesta?
Jsi nervózní?
Zvorali jsme to. Víno od Gigona to není.
Ne. Sakra!
Jo.
- Hele, ještě není po všem. - Mám 48 hodin.
Vypadá to, že po všem je.
A co Luca? Nepomůže ti?
Ne, ten už toho udělal dost.
Plýtvala jsem vaším časem.
Ne. Camille, poslyš, nevzdávej to.
Dobře?
Chybíš mi.
Miláčku?
- Jdu si zaběhat. - Dobře.
Miluju tě.
Kde je?
Kde je Isseiovo prohlášení?
Řekl, že to udělá.
Jsi si jistá?
Ano, jsem.
Čeho se bojíš?
Bojíš se snad vlastního syna?
Když na něj budu dál tlačit, přestane se se mnou bavit.
Už nevím, co si s ním počít.
Nejsi na něho moc přísná?
Zkus na něj být laskavější, aspoň jednou.
Dejte si prosím přestávku.
Copak je?
Mám padáka?
Neříkej nesmysly.
Nezapomnělas na čtvrteční večer, že ne?
Jistěže ne.
Neboj se.
Hirokazu.
Potřebuju od tebe laskavost.
Jakou?
Promluv prosím s Isseiem a zjisti, co si myslí.
Copak ještě nevydal to prohlášení?
Ještě váhá.
A já ho mám přesvědčit?
Ano. Prosím.
Proč já?
Tebe poslechne.
Rozhodně ti naslouchá víc než mně. Nejsi tak tvrdošíjný.
Tak proto.
- A co když změnil názor? - Přiměješ ho, aby ho změnil ještě jednou.
Ale co mu mám říct?
To je snad jasné.
Musí poslouchat rodiče a ochraňovat rodinnou tradici.
Je přece dědic rodu Tómineových.
A co když s tím nesouhlasím?
Co tím myslíš?
Jeho osudem možná je věnovat svůj život vínu.
Co to povídáš?
Chceš ho snad nechat Alexandru Légerovi?
- Ptala ses, tak říkám svůj názor. - Ten mě nezajímá.
Ale na to už je bohužel pozdě.
Chci, aby se Issei rozhodl správně.
Tomu snad rozumíš, ne?
- To snad ne! - Překvapení!
Co tu děláš?
Nesnáším, když mi někdo zavěsí.
- Dobrý den. - Slečno Légerová.
Kde je pan Luca?
Ve vinném sklípku.
Pojď!
Ty mluvíš japonsky?
Ano!
Camille.
Chybělas nám.
- Kdopak je tohle? - Thomas.
- Thomas Chassangre. - Jo.
Vítej.
Odvedl jsi s Camille skvělou práci, gratuluju. Úžasné.
Děkuju.
Sluší vám to spolu.
Poslyš, k něčemu jsem se rozhodl.
Můj sklípek je tvůj. I Lorenzo a Mijabi jsou ti k dispozici.
- Luco, nemusíš... - V pohodě. Pořádně se snaž.
Čau.
- Čau. - Ahoj.
To je tvůj kluk?
Ale ne.
Jsme jen kamarádi.
Co tu pro mě máš?
- Jsi v pořádku? - Ano. Dejme si pauzu.
Tati.
Tati,
už vím, jakou životní cestou se mám vydat.
Je jí víno.
Když to teď vzdám, nebudu nikdy šťastný.
Jako vy všichni.
Isseii,
myslím si, že bys ten test měl vzdát.
Syn musí poslouchat své rodiče.
Takový už je život, tak už to je.
- Poslala tě máma, že jo? - Neposlala.
Přestaň lhát.
Myslel jsem si, že aspoň ty mě pochopíš.
Jsem to ale pitomec.
Takové věci neříkej.
Co to má znamenat „takový už je život“?
Kde je tvá hrdost?
Kdo by respektoval člověka, který nemá rád sám sebe?
Neříká se mi to snadno,
ale do kdy budeš tohle mámino chování snášet?
Jsi zbabělec.
Tohle to není. Mrzí mě to.
Tak jo, co chybí?
Pořád to samé. Chybí v něm ten podělaný bulvový celer.
To víno, co jsem ochutnala, ho v sobě má. Jsem si jistá. No, skoro.
Nebo to není bulvový celer. Ale nějaké podobné aroma?
Já nevím. Už se v tom ztrácím. Promiňte.
Víš, co potřebujeme?
Pauzu.
Pročistit si hlavu.
Doplnit energii. Chápete?
To všechno.
Protože někdy,
když věci přestaneme hledat, tak je nalezneme.
Pojďte. Zvu vás.
Whiskey pro všechny!
Tom. Camille. Mijabi.
Ty vole.
- Je dobrá. - Skvělá.
Tu znám.
Kam jde?
Promluvíme si o tom?
O čem?
O tom, že jsi tady.
Potřebovalas pomoc. Jsi kamarádka, tak jsem tu.
- Cestoval jsi 10 000 km kvůli kamarádce? - Jo.
A protože to můj táta slíbil tomu tvému.
Pamatuješ, co jsem ti naposledy řekla do telefonu?
Camille, jsem zadaný.
Jo, ale jsi tady.
Za chvíli se vrátím.
- Lidi! - V pohodě.
Jsem unavený kvůli časovému rozdílu, ale jinak v pořádku.
Jo.
A co ty?
Jo?
Ne, podívám se na to až doma, protože teď vůbec nemám čas.
Jo.
Já vás holky miluju.
- Dej si vodu. - Jsi těžký.
- Dej si vodu. - Fakt vás miluju.
Dobře. Sedni si.
Napadlo mě to, když jsem viděl to rezavé kolo.
Ale mělo mi to dojít dřív.
Cítíš bulvový celer?
- Jo. - Je jako při tom testu?
- Ne. - Ne.
Protože jsi necítila bulvový celer.
Lepší, že?
Je to podobnější.
Víš, v čem je rozdíl?
V oxidaci. Protože tohle víno je starší.
Bulvový celer cítíme v mladém víně,
ale po letech se z něj stává...
Lanýž. No teda. To je ono.
To všechno mění.
Lanýž nám dává dvě nápovědy.
Musí v něm být Cabernet Sauvignon nebo Cabernet Franc.
Musí to být skvělý ročník Bordeaux nebo proslulé víno z odrůdy Cabernet.
A lanýž také poukazuje na proces zrání toho vína.
Bude starší než ročník 2006.
A to je možné jen u těch nejlepších vín.
Tak jo, jdeme.
Tak jo.
Mohla by to být tato vína.
Bohužel je ale neochutnáš.
Tady je nemáme a vzhledem k času a k tomu, jak dlouho bychom je hledali,
už to nestihneme.
Potíž je v tom, že Vega Sicilia i Cheval Blanc
jsou z týchž odrůd vinné révy.
Je těžké je rozlišit.
Nesoustřeďme se na to, v čem jsou si podobná.
Ale naopak na jejich rozdíly.
Cheval Blanc zraje klasickým způsobem v nových sudech.
Vega Sicilia Unico zraje nejméně šest let v dřevěných sudech,
což je jeden z nejdelších procesů zrání
červeného vína v dubových sudech na světě.
To při ochutnání nepopleteš, Camille.
Cheval Blanc v nových sudech.
Vega Sicilia ve starých.
Ale bude těžké určit ročník
a s tím my ti nepomůžeme.
Budeš na to sama.
Skvělé.
Jsem Issei Tómine. Řekli mi, ať přijedu sem.
Už je čas, čekají na vás.
Dobré ráno.
Jak jsem slíbil, zde je víno k dalšímu ochutnání,
než odevzdáte své odpovědi na test.
Začnu odpovědí pana Tómineho, tedy...
Chateau Cheval Blanc, 1999.
Odpověď slečny Légerové.
Chateau Cheval Blanc, 2000.
Víno, které jste ochutnali, je...
Chateau Cheval Blanc...
1999.
V tomto kole vítězí pan Tómine.
Ohledně dalšího kola vám více prozradím zítra
v 16:00 ve své kanceláři.
Už?
Skončilo první kolo testu.
Oba kandidáti na dědice pana Alexandra Légera
identifikovali název vína.
V tomto kole ale zvítězil pan Tómine,
který určil i správný ročník.
Omlouvám se.
- Haló. - Honoko. Nezapomněla jsi, že ne?
V kolik asi dorazíš?
Jak jsi mi to mohl udělat?
Proč jsi Isseie nezastavil?
Vyhrál. Slyšíš mě?
Je to tvoje vina.
Mluví o tom všechna média.
O tom jsem opravdu nevěděl.
Jasně jsem mu to řekl.
Jsi k ničemu. Úplně k ničemu.
Pořád mi stojíš v cestě.
Kdybych tě tak nikdy nepotkala.
Nemáte prosím velkou obálku?
Ano. Počkejte prosím chvíli.
- Prosím. - Děkuju.
Mohl byste to doručit?
Jistě.
PODLE MANGY KAMI NO ŠIZUKU
Překlad titulků: Veronika Ageiwa