Bună dimineaţa.
Este marţi, 23 iunie, este ora nouă dimineaţa şi sunt 11 grade afară.
Iată cea mai importantă ştire.
Tragedie în Knoxville.
Acum două zile, în dimineaţa zilei de duminică, 21 iunie,
un trăgător singuratic a intrat în campusul universităţii din Knoxville
înarmat cu o puşcă.
A urcat în turnul cu ceas şi a început să tragă în mulţime.
Au rezultat 13 morţi şi 26 de răniţi în stare critică.
Preşedintele Reagan şi Prima Doamnă au ajuns în Knoxville
în această după-amiază
să consoleze familiile îndurerate.
Poliţia încă nu a dezvăluit identitatea trăgătorului,
dar o sursă anonimă a declarat că suspectul reţinut
este un adolescent de 17 ani.
Continuăm reportajul nostru despre crimele din Knoxville...
MAŞINĂRIA INFERNALĂ
CALIFORNIA DE SUD 25 de ani mai târziu
AJUTORUL DUMNEAVOASTRĂ
MENTORUL
CU SINCERITATE, WILLIAM DUKENT
Acesta e un mesaj pentru William DuKent.
Domnule DuKent...
Sunt Bruce Cogburn.
Te sun în legătură cu scrisorile pe care mi le-ai trimis.
Nu ştiu cum m-ai găsit.
Poate că ai adresa mea de la un fost agent, sau ceva de genul ăsta.
În acest caz, nu ar fi trebuit să ai acces la această informaţie.
Cu toate acestea, reiese din scrisorile tale, dle DuKent,
că mă cunoşti bine.
Aşa că pot doar să-mi imaginez
că ştii ce simt atunci când vorbesc despre munca mea.
Eu nu dau interviuri. Nu am dat niciodată.
Şi nici nu voi da.
Oricum...
Îţi doresc mult noroc cu cartea ta.
Uneori, perspectiva unei pagini albe poate fi îngrozitoare,
aşa că, mult noroc.
MAŞINĂRIA INFERNALĂ COGBURN
STIMATE DOMNULE COGBURN
CAPITOLUL UNU
Dle DuKent, Bruce Cogburn la telefon.
De fiecare dată când te sun
trebuie să merg 22 de km până la cea mai apropiată cabină telefonică.
Cred că am fost suficient de politicos
în legătură cu cartea ta
şi cu faptul că nu sunt interesat să te ajut,
dar poate că nu m-am făcut înţeles. Aşa că, du-te dracului.
Scrisorile tale sunt nesolicitate şi constituie hărţuire,
aşa că te rog să încetezi să le mai trimiţi.
Între timp, voi renunţa la căsuţa poştală
ca să te scutesc de deranj.
Şi încă ceva.
Mă tot întrebi de ce nu am mai scris o altă carte.
21 iunie. 1981. Knoxville. Dar ştii deja asta.
PROPRIETATE PRIVATĂ TRECEREA INTERZISĂ
Rahat.
Felicitări pentru milionul de exemplare vândute!
CARTEA ANULUI 1981
Acum câteva zile, am găsit un colet în faţa uşii.
Era o cutie cu panglici de cerneală
pentru un tip foarte specific de maşină de scris.
Cea pe care am folosit-o ca să-mi scriu cartea.
Trebuie să-ţi spun că unele dintre lucrurile
spuse despre mine sunt adevărate.
De exemplu, dacă cineva îmi încalcă proprietatea
îl împuşc pe loc.
Nu e o ameninţare.
Doar un fapt.
Aşa că nu te apropia de mine sau de casa mea
şi nu-mi pune la încercare sinceritatea spuselor.
Dumnezeu să binecuvânteze America.
Voi lua şi cele două sticluţe, mulţumesc.
Da.
TACO VÂNDUT
KIKO VÂNDUT
Saul.
Conform Bibliei ebraice Saul a fost primul rege al Israelului.
Nu ştiai.
Şi în timpul bătăliei împotriva filistenilor,
regele Saul s-a aruncat în propria sabie ca să nu fie capturat.
Un mod groaznic de a muri, dacă mă întrebi.
Saul!
Tu eşti Bruce Cogburn?
Poate. De la cine e scrisoarea?
William DuKent?
Şi dacă nu o vreau?
Ai putea veni la birou, să completezi nişte hârtii?
- Nu am niciuna la mine, aşa că... - Pune-o în butoiul ăla.
Poţi să le pui pe toate acolo.
- Pe toate? - Vor mai fi şi altele.
- Bruce? Tu eşti? - Jerry?
- A trecut ceva timp. - Cu cine ai vorbit?
- Poftim? - Cine mai ştie unde locuiesc?
- Ce vrei să spui? - Contabilul tău, secretara ta...
Bruce, sunt singura care ştie totul despre tine.
Aşa cum am convenit.
- E totul în regulă? - Da.
- Grozav. - Bine.
Apropo, ştiu ce urmează să spui, dar ascultă-mă.
Editorii vor o reeditare. O ediţie aniversară specială.
Şi se întrebau dacă poţi scrie o prefaţă.
Doar câteva cuvinte.
Ca să reamintim lumii că mai exişti.
Câte cuvinte? Pentru carte. Câte vrei?
Destule pentru a umple câteva pagini.
O să mă gândesc.
Trebuie să fii
cel mai insistent tip pe care îl cunosc.
90 de scrisori scrise de mână... în ziua de azi
nu e o treabă uşoară.
Totuşi, trebuie să încetezi.
Am fost o persoană importantă. Dar se pare că pentru mulţi oameni
asta ar trebui să se încadreze în reprezentarea lor
a ceea ce ar trebui să fie un erou. Dar, domnule DuKent?
Opiniile mele...
îmi aparţin.
Ai înţeles? Aşa că te sfătuiesc să ieşi în lume,
să o descoperi şi să te încrezi în propriile simţuri,
pentru că eu nu sunt sursa de inspiraţie a nimănui.
Nu sunt muza nimănui.
Rahat.
Care crezi
că e...
cea mai remarcabilă caracteristică a umanităţii?
Limba? Fabricarea uneltelor?
Sau supunerea?
Eu cred că e supunerea.
Suntem animale sociale, eşti de acord cu mine?
Am evoluat ca să ne tolerăm unul pe celălalt.
Să fim de acord unul cu celălalt, în cea mai mare parte.
Pe de altă parte, suntem singurele creaturi care dau dovadă de aroganţă
când e vorba despre supunerea noastră. Eşti de acord?
Fii atent. Sunt de acord cu cei care cred că pământul este plat.
Societatea Pământului Plat. Pur şi simplu mi-a venit în minte.
Dovezile tind să arate că Pământul e rotund.
Dar asta nu înseamnă că e rotund! Nu?
Când te gândeşti că majoritatea oamenilor
nu au văzut pământul rotund decât în fotografii.
Tu, eu, avem experienţa pământului plat în fiecare zi.
Plat.
Deşi, de fapt, e destul de deluros.
Aşa că poate ar trebui să apăr Societatea Pământului Deluros.
Nu cred că adepţii pământului plat au ajuns prea departe, dacă mă întrebi.
În mod evident, este plat,
şi rotund, şi deluros,
şi are, de asemenea, toate celelalte forme.
Sunt Bruce Cogburn, în legătură cu ultimul meu apel.
Trebuie să te opreşti... Trebuie să nu-mi mai scrii, bine?
Bună dimineaţa.
Se ţin întâlniri în oraş.
Aş putea să te trimit la una din ele, dle Cogburn, dacă eşti interesat.
Nu? Bine.
Foarte bine.
Nu trebuie să te duc acasă, ştii asta, nu?
Am putea foarte bine să lămurim lucrurile la secţie.
- Ca să fiu acuzat de ce? - Beţie în public.
- Eram într-o cabină telefonică. - Pe un drum public.
Am auzit numele tău pe undeva, dle Cogburn.
Eşti celebru?
Tu ai scris „Maşinăria infernală”.
Îmi amintesc că le-am văzut scoase de pe rafturi
din cauza celor petrecute în Knoxville.
Tu eşti? Cogburn.
În maşina mea.
Asta e tare.
E tare de tot.
Manson nu a pus crimele lui pe seama celor din Rolling Stones?
- Beatles. - Poftim?
Nu pe Rolling Stones. Pe Beatles.
Aşa e. „Măcelul bate la uşă”.
Ce nebun. Tipul era un nebun.
Nebunii caută mereu o scuză pentru nebunia lor, nu?
Nu contează dacă e un cântec sau un câine care vorbeşte.
Sau o carte.
Îţi plac cursele de maşini?
- Nu prea, nu. - Nici mie.
Fratele meu? E un fan absolut.
Acum zece ani se ocupa de pneuri pentru o echipă de curse din Carson City.
Îi spuneau „Vorbitorul cu pământul”,
pentru că era suficient să vadă circuitul
şi ştia cum să pregătească pneurile.
În ultima cursă a sezonului, în care fiecare punct a contat,
pista era plină de noroi.
Maşinile alunecau în toate direcţiile şi fratele meu şi-a chemat şoferul
să-i schimbe pneurile.
Şi cam cu zece ture mai târziu, unul din pneurile din spate s-a spart.
Pilotul a pierdut controlul, şi asta a fost.
A lovit o maşină, care a lovit alta, şi tot aşa...
În final, patru piloţi au murit.
Au făcut o anchetă,
şi nu au găsit nimic în neregulă cu pneurile.
Pur şi simplu a explodat.
Uneori se mai întâmplă în timpul curselor.
- Ce s-a întâmplat cu fratele tău? - A renunţat la curse.
A petrecut câţiva ani jonglând cu dezintoxicările.
De atunci, e manager de noapte la Walmart.
E păcat, pentru că adora cursele.
Cine sunt eu?
Cine sunt eu cu adevărat?
Aceasta este întrebarea la care fiecare personaj trebuie să răspundă
până la finalul poveştii lui.
Dacă eroul tău nu a ajuns
la un moment purificator despre sine
sau despre convingerile lui înainte de ultima pagină
atunci îmi pare rău să vă spun, doamnelor şi domnilor,
că v-aţi dezamăgit cititorul.
MAŞINĂRIA INFERNALĂ Prefaţă de Bruce Cogburn
Când am început să scriu „Maşinăria infernală”
Şi dacă nu am nimic de spus?
Înseamnă că nu sapi destul de adânc.
Sapă adânc.
Drumul pe care îl construieşti pentru personajele tale
nu ar trebui să fie pavat, şi nici uşor.
Pentru că să afli cine eşti
nu e niciodată uşor.
Am sentimente amestecate în ceea ce priveşte scuzele.
Pe de o parte, trăim mai bine dacă spunem
că ceea ce s-a făcut e bun făcut.
Dar, pe de altă parte, asumarea responsabilităţii
faţă de greşelile noastre consolidează un soi de integritate.
Deci, pe această bază, îmi pare rău că am spus că te omor.
Ştiu că nu am spus-o chiar aşa,
dar insinuarea a existat.
Acestea fiind zise,
aş vrea să-ţi ofer acest cadou în spirit de pocăinţă.
O mică prezentare pentru cartea ta.
Citez.
„William DuKent este o adevărată pacoste”.
„Însă are mult curaj”,
„ceea ce nu pot spune şi despre restul lumii”.
„Bruce Cogburn”. Sfârşitul citatului.
Şi "Crăciun Fericit" dacă tu crezi în acest gen de lucruri.
Uite ce e, dacă îţi place să conduci,
nu departe de aici e o cafenea mică numită Casa Segura.
Chiar lângă 62.
Dacă treci pe aici vineri dimineaţă,
pe la ora 11, s-ar putea să mă găseşti.
Bine.
Pentru a salva acest mesaj, tastaţi 1.
Mesaj înregistrat.
- Vă mai pun? - Da, mulţumesc.
Mult noroc cu scrisul Bruce Cogburn
P.S: Nu o vinde pe Ebay!
Ai venit.
Scuze pentru întârziere.
Nu o să te mint.
Chiar m-am gândit să te las baltă.
Şi apoi, bineînţeles, timpul a trecut şi m-am gândit
asta e, aş putea să mă duc şi să termin cu toate astea.
Imaginează-ţi surpriză mea când am văzut că tu mi-ai tras clapa.
Nu am primit nici o scrisoare de la tine săptămâna asta,
mă bucur că ai primit mesajul.
Ţi-ai găsit timp să baţi la cap o altă victimă?
Poţi să păstrezi citatul pentru cartea ta.
Îl meriţi.
Cred că asta e tot, dle DuKent.
Adio.
Aşa cum spuneam, domnule, le primim şi le trimitem în aceeaşi zi.
Doriţi să trimiteţi un pachet la San Diego până mâine...
- Ne putem ocupă. - Deci le şi preluaţi?
E mai convenabil aşa pentru clienţii noştri.
Vreau să ştiu de unde a fost luat acest plic.
Aţi utilizat deja serviciile noastre. Cum ne-am descurcat?
Neobosit.
Da? Care e adresa de retur?
Aspen, Colorado.
Aspen, Colorado? Nu mergem atât de departe.
Dar e evident că a fost luat de undeva.
Da, aşa funcţionează de obicei, domnule.
Trebuie să aveţi o adresă.
Cu tot respectul,
suntem foarte protectori cu intimitatea clienţilor noştri.
Asta e politica de aici. Sunt sigur că înţelegeţi.
Înţeleg.
Dar am nevoie de această adresă.
Nu găsesc nimic.
- Nicio colectare, nicio livrare, nimic. - Trebuie să fie o greşeală.
Cine vi l-a dat?
Unul dintre şoferii voştri. Mai am încă o sută acasă.
- Unul dintre şoferii noştri vi l-a adus? - Da, conduce o decapotabilă roşie.
Cum vă spuneam, domnule,
şoferii noştri conduc doar aceste vehicule.
Tot timpul? Ce nemernic, nepoftitul ăsta!
Maşina dracului!
Dle Cogburn?
E totul în regulă?
- I-aţi văzut numărul de înmatriculare? - Nu.
Colorado, Nevada, Texas, toate arată diferit.
Nu m-am uitat.
Era un tip solid? Slab? Mic? Înalt?
- Nu ştiu. - Faceţi un efort.
- Doar un mic detaliu. - Nu am nimic, înţelegi?
Nu am apucat să-l văd foarte bine, deci...
Nu am nevoie de de rahatul ăsta azi. De fapt e ziua mea liberă.
Aşa că de ce nu te duci la secţia de poliţie.
Avea părul lung.
Puţin şaten, cred.
Şi ce scrie în scrisori?
Nimic. De la un scriitor în devenire.
Înţeleg.
Mai mult o scrisoare de la un fan decât o ameninţare cu moartea?
Dar tot a intrat în casa mea.
Ce zici de tipul care ţi-a citit cartea?
- Ucigaşul din Knoxville. - Nu, nu e el.
Eşti sigur?
Zace într-o închisoare de maximă securitate
din New Mexico de mult timp, nu e el.
- Putem să mergem acasă acum? - Da.
O să mă opresc la sediu să verific adresa asta din Colorado.
O să întreb şi pe la moteluri dacă a văzut cineva un client
- cu o decapotabilă roşie. - Bine.
Pot să te întreb ceva?
Ar vrea cineva să se răzbune pe tine?
Nu.
Bine, hai să mergem.
Să mă suni dacă intervine vreo schimbare.
POLIŢIA ALMAS PERDIDAS AGENT LAURA HIGGINS
Linişteşte-te, dle Cogburn.
Mai luăm îngheţată?
Nu. O să luăm nişte peşte, dar nu gătit.
- Peşte crud. - Câh. Nu, vreau îngheţată.
Căutarea - William DuKent - nu a dat niciun rezultat.
Suspiciune de incendiu intenţionat într-o casă din Aspen.
Aşa e, şeful pompierilor a dezvăluit că există dovezi
că cineva ar fi incendiat intenţionat acea casă din suburbia Aspen.
Vecinii mi-au spus că era abandonată de zeci de ani,
dar diavolul, aşa cum îi spun ei, care a locuit aici
pe Highland Avenue 53, a fost centrul unei tragedii naţionale.
În iunie 1981, Dwight Tufford, în vârstă de 17 ani
şi-a părăsit casa din Aspen şi a condus 23 de ore până în Knoxville, Tennessee.
Când a ajuns acolo, a comis ceva de neimaginat,
ucigând 13 oameni şi rănind de două ori mai mulţi
în doar câteva minute.
Din vârful turnului în centrul campusului,
Tufford a ţintit spre mulţimea de jos cu o puşcă de asalt.
În timpul procesului, Tufford i-a spus judecătorului că e nevinovat
şi a declarat că a fost îndoctrinat să comită aceste crime
după ce a citit controversata carte "Maşinăria Inf...
Eşti un laş nenorocit. Mă auzi? Un laş nenorocit.
Ştiu cum arăţi, DuKent.
Şi dacă te prind, te omor.
Ai înţeles? O să te omor!
Rahat!
Hei. Saul?
Ce naiba?
Aveţi un mesaj nou.
Ca să ascultaţi mesajul, apăsaţi tasta 1.
Eşti un laş nenorocit. Mă auzi? Un laş nenorocit.
Ştiu cum arăţi, DuKent.
Şi dacă te prind, te omor.
Ai înţeles? O să te omor!
Pentru a salva acest mesaj, apăsaţi tasta 1.
Maşinăria infernală
Pentru a salva acest mesaj, apăsaţi tasta 1.
Mult noroc cu scrisul, Bruce Cogburn
P.S: Nu o vinde pe Ebay!
Mesaj înregistrat.
E un model al împuşcăturilor.
- Knoxville. - Da.
Asta e. Ce ai de gând să faci?
Deocamdată, nimic. Ne aflăm pe o proprietate privată.
- Privată? Pe dracu'. - Relaxează-te, sunt de partea ta.
Ce e pe casetă?
Nu ştiu.
Avem o chitanţă de card de credit
pentru o puşcă de asalt cu numele tău pe ea.
Zeci de martori te-au văzut la faţa locului.
N-am făcut-o eu.
Ce nu ai făcut, domnule Tufford?
Nu am făcut toate astea.
Dwight.
Pot să-ţi spun Dwight?
Uite ce e. Nu te putem ajuta dacă tu nu ne ajuţi, bine?
Puşca. Cea pe care am găsit-o în maşina ta, e a ta?
Da.
Ai urcat în turnul acela cu puşca aia?
Da.
Ştiu că următoarea parte nu va fi uşoară,
dar trebuie să te aud spunând.
Nu...
Nu am avut de ales.
Trebuia să fie pedepsit.
Cine trebuia să fie pedepsit, Dwight?
Dumnezeu.
Noi suntem un rând de piese de domino pentru El.
Şi după ce tu sau eu am căzut, devenim inutili.
De aceea ne-a făcut muritori, nu-i aşa?
Ca să redevenim ţărână.
Să dispărem.
Dar dacă găsim piesele de domino, cele care nu au căzut încă,
poate că avem o şansă să oprim totul.
- Ce să oprim? - Planul lui.
Nu am omorât pe nimeni în această dimineaţă.
Doar i-am furat lui Dumnezeu nişte piese de domino.
Şi poate, dacă am noroc, nu au căzut încă.
Eşti credincios?
- Membru al vreunui cult? - Nu.
Atunci cum ţi-a venit o asemenea idee?
Maşinăria infernală.
Ar trebui să o citeşti.
Toţi ar trebui să o citiţi.
Atunci veţi înţelege cât de nesemnificativi suntem pentru el.
Nu mă mai tem de Tine.
Mă auzi?
Nu mai poţi să mă opreşti, ticălos bolnav!
- Stai jos. - Îmi cunosc scopul!
Treci înapoi pe scaun.
Îmi cunosc scopul!
Ies să fumez.
Poţi să-mi spui despre ce e vorba în cartea ta?
E vorba despre un preot care îl găseşte pe Dumnezeu.
- Metaforic, sau... - Nu, nu. Pe bune.
Şi despre ce vorbesc?
Preotul vrea să ştie
care e raţiunea lui de a fi, iar Dumnezeu îi spune,
că atunci când avea 12 ani, l-a pus să traverseze strada
ca să încetinească o maşină.
Cine era în maşină?
Nu e important. Trebuia doar s-o încetinească.
Asta e tot?
Da. Asta e tot.
Iar în final, preotul se răzbună.
Pe Dumnezeu?
Pe toată lumea.
- Mă duc acasă. - Mai am un singur lucru
să-ţi arăt înăuntru.
De fiecare dată când te sun,
trebuie să merg 22 de km până la cea mai apropiată cabină telefonică.
Nu am nevoie să aud. Ştiu ce am spus.
Nu mă refeream la vocea ta.
Acest apel va fi ascultat şi înregistrat.
- Aveţi un apel cu taxă inversă de la... - Dwight Tufford.
... un deţinut de la închisoarea federală din New Mexico.
Pentru a accepta acest apel, apăsaţi tasta unu.
Mesaj înregistrat. Mesajul următor.
Acest apel va fi ascultat şi înregistrat.
- Aveţi un apel cu taxă inversă de la... - Elijah?
Eşti aici?
Te simţi bine?
- Ofiţer Higgins. - Sunt Bruce.
Uite ce e.
Cunoşti pe cineva la închisoarea de maximă securitate din New Mexico?
Cunosc câţiva gardieni de acolo. De ce întrebi?
Cred că am nevoie de o favoare.
VIZITATOR Richard Smith
Aveţi la dispoziţie zece minute.
Nu fumez.
Te cunosc?
Nu.
Nu arăţi ca un „Smith”.
Aş fi vrut să văd mai mult un O'Hara, sau un Campbell, dar...
E o ţară liberă, nu-i aşa?
Eşti scriitor?
De ce îmi pui întrebarea asta?
Oamenii care vin aici sunt fie scriitori, fie psihiatri.
Nu sunt nici una, nici alta.
Bine.
Deci începem cu dreptul.
Atunci cine dracu' eşti?
Nimeni important.
Am venit doar ca să vorbim.
Bine.
Despre William DuKent.
- Eşti poliţist? - Nu.
Băieţi? Cunoaşteţi regulile.
Avocatul meu trebuie să fie prezent dacă tipul ăsta e poliţist.
Nu sunt poliţist.
Dar ştiu că ai vorbit recent cu DuKent.
Nu eşti foarte bun la poker, nu-i aşa?
Întrebarea asta chiar de la început.
E mult prea precisă.
Nu există o zonă de mijloc cu care să lucrezi.
Dacă ai fi înlocuit cuvântul „vorbit” cu „comunicat”,
atunci nu aş fi ştiut ceea ce ştii tu, înţelegi?
Dar ai spus „vorbit”. Ceea ce îmi spune că...
nu ştii nimic.
Dacă nu ştii să manipulezi cuvintele,
să fii sigur că te manipulează ele pe tine.
Ce vrei de la William DuKent?
Îţi voi răspunde după ce îmi spui ce a vrut de la tine.
- Părerea mea. - Părerea ta despre ce?
Despre o carte. „Maşinăria infernală”. Ai citit-o?
- Nu. - Bine. Să n-o citeşti.
Cartea aia o să te dea peste cap.
Combinaţia potrivită de cuvinte poate aduce un în stare...
să facă orice.
Cinci minute.
Ai auzit de numerele de bază?
În timpul Războiului Rece, au existat emisiuni radio pe unde scurte
care transmiteau mesaje criptate.
O voce de femeie debita numere şi tot felul de prostii în limba germană.
Nu aveau niciun sens pentru o persoană obişnuită,
dar în realitate erau un cifru complex.
Frumuseţea consta în faptul că, în loc de a marca o fereastră cu un X
sau să ascunzi un microfilm într-un dinte gol,
ticăloşii ăştia au avut îndrăzneala să-şi trimită transmisiunile secrete
în mod deschis, să le audă toată lumea.
Vrei să spui că e un mesaj secret ascuns în această carte?
Ceva asemănător.
- Care? - Nu ai citit-o, nu-i aşa?
E ca şi cum ai descrie culoarea turcoaz unui orb.
- Vrei să spui că sunt orb? - Toţi sunteţi.
E amuzant. Am crezut că suntem piese de domino.
- Am terminat de vorbit. - Aşteaptă.
E uşor să fii de partea ta şi să mă judeci, nu?
- De ce a vrut DuKent opinia ta? - Întreabă-l.
- Paznic. - Te rog să-mi spui.
A vrut să ştie dacă am văzut în carte aceleaşi lucruri ca şi el.
Dar s-a dovedit a fi un mincinos, ca toţi ceilalţi.
De ce? Cu ce te-a minţit?
Mi-a spus că dacă sunt sincer cu el.
- Va veni aici. - Cine? DuKent?
Nu. Nenorocitul care m-a adus aici.
Bruce Cogburn.
Şase, doi, nouă.
Ne pare rău, apelul dv nu poate fi efectuat.
Vă rugăm să verificaţi numărul şi să-l formaţi din nou.
Ne pare rău, apelul dv nu poate fi efectuat.
Vă rugăm să verificaţi numărul şi să-l formaţi din nou.
Ne pare rău, apelul dv nu poate fi efectuat.
Vă rugăm să verificaţi numărul şi să-l formaţi din nou.
Ne pare rău, apelul dv nu poate fi efectuat.
SUNĂ-MĂ! JERRY!
- Bruce. - Jerry.
Nu ştiu ce ţi s-a spus sau cu cine ai vorbit, dar...
Avem manuscrisul. E genial.
- Ce? - Înţeleg de ce preferi anonimatul.
Nimeni nu mai scrie ca tine.
Încă nu ştiu cum vom întoarce subiectul.
Înţeleg perfect de ce preferi „anonimatul”.
Despre ce vorbeşti?
Personajul tău seamănă mult cu tine.
Dar trebuie să-ţi spun că acest William DuKent este altceva.
- Ce-ai spus? - William DuKent. Am pronunţat corect?
Când primim restul manuscrisului?
- Trimite-l! Trimite-mi-l mie! - Ce?
Bruce, despre ce vorbeşti?
Trimite-mi afurisitul de manuscris, Jerry!
IMPRIMĂRI PERFECTE FAXURI
CAPITOLUL UNU
o veche benzinărie abandonată.
Cabina telefonică.
Sună
şi aşteaptă...
BIP!
„Te sun în legătură cu scrisorile pe care mi le trimiţi”.
„Nu ştiu cum m-ai găsit”.
„Poate că ai adresa mea de la un fost agent, sau ceva de genul ăsta”.
„Saul. Conform Bibliei ebraice, Saul a fost primul rege al Israelului”.
„Nu ştiai”.
„Scrisorile tale sunt nesolicitate şi constituie hărţuire”,
„aşa că te rog să nu le mai trimiţi. Ai înţeles?”
„Pentru că eu nu sunt sursă de inspiraţie a nimănui”.
„Nu sunt muza nimănui”.
„Am auzit numele tău pe undeva. Eşti cunoscut?”
- „Cine eşti? - Nimeni important”.
- „Eşti scriitorul. - 21 iunie. 1981”.
- „Knoxville. - Cartea asta o să te dea peste cap”.
„Nebunii caută mereu o scuză pentru nebunia lor”,
- „nu? - Trebuia să fie pedepsit”.
- „Cine trebuia să fie pedepsit? - Dumnezeu”.
„E vorba despre un preot care îl găseşte pe Dumnezeu”.
- „Metaforic? - Nu, pe bune”.
Cuvintele potrivite pot aduce un om...
- „Suntem doar un rând de piese de domino. - ... aproape orice”.
„Spui că e un mesaj ascuns în această carte?”
„Nebunul dracului. Tipul ăsta e un nenorocit de...”
„Nu am nevoie s-o ascult. Ştiu ce am spus”.
„redevenim ţărână. Dispărem”.
- „Să ţii minte... - Nu ştii nimic”.
- „Nu-mi mai scrie. - Ce scrie în scrisori?”
Nimic. Cuvintele...
dacă nu ştii să le manipulezi...
- „Dacă te găsesc... - ... atunci ele”
- „te manipulează pe tine." - Ai înţeles?”
- „O să te omor!” - Dle Cogburn?
E pentru dv.
Ţine-o tot aşa, Bruce, faci o treabă bună! William DuKent
„Avem manuscrisul”. „E genial”.
„Anonim?” „Haide”.
„Nimeni altcineva nu scrie ca tine”.
Ştiu unde ne aflăm, dle DuKent. Ştiu exact unde ne aflăm.
La sfârşitul actului doi, nu?
Când personajul atinge limita.
Se îndoieşte de valoarea lui. De sănătatea lui mintală. De toate.
Pentru că ştie că drumul parcurs
nu e nimic în comparaţie cu ce îl aşteaptă.
Şi în acest moment, dle DuKent, trebuie să se ia o decizie.
Continuă, sau se întoarce?
Dar numai el poate face această alegere.
Şi aici, domnule DuKent, ai dat-o în bară.
Pentru că personajul tău e prea conştient de povestea ta,
şi pentru a înrăutăţi situaţia, e şi scriitor.
Cine ştie să creeze o poveste bună,
ştie şi cum s-o saboteze.
Care este cel mai mare păcat pentru un scriitor?
Ştii?
Să fii plictisitor.
Şi exact asta am de gând să-ţi dau,
nenorocitul dracului.
Un final lung, prelungit, liniştit şi plictisitor.
Pentru că nimănui nu-i pasă de un act doi bun
dacă finalul tău e de rahat.
Suntem de acord?
Fără îndoială.
LUI BRUCE COGBURN PENTRU CARTEA SA MAŞINĂRIA INFERNALĂ
Cine e?
Şerifii federali, dle Cogburn.
Acum facem pe federalii?
Vreţi să ieşiţi, vă rog?
Presupun că aţi imprimat insigne convingătoare.
E în regulă, dle Cogburn?
Dar cu voi e totul în regulă?
Aţi fost recent în New Mexico?
Nu ştiu, spune-mi tu.
Care a fost motivul călătoriei?
Am fost în vizită la cineva.
Un anumit Dwight Tufford?
Nu e o crimă, nu-i aşa?
Nu, dar să vă daţi drept Richard Smith
la recepţie, este.
De unde o ai?
Ştim că aveţi un trecut împreună.
Încercăm să înţelegem de ce aţi vrut să-l vedeţi.
Pentru o încheiere, cred.
V-a contactat Dwight Tufford în ultimele 24 de ore?
Nu. De ce ar face-o?
V-aţi uitat la televizor în această dimineaţă?
Nu am televizor. Nu sunt genul acela de persoană.
De ce?
Vânătoarea de oameni a FBI-ului se concentrează
pe căutarea lui Dwight Tufford în zona Los Alamos din New Mexico.
În ciuda faptului că a fost ţinut într-o închisoare de maximă securitate,
Tufford a evadat noaptea trecută, provocând panică naţională.
În 1981, Tufford s-a dus
în campusul Universităţii Baptiste din Knoxville cu o puşcă.
Şi-a îndreptat arma spre mulţimea de jos
şi a împuşcat zeci de oameni
13 studenţi şi membri ai personalului au murit.
E responsabil pentru cel mai sângeros masacru
din istoria statului Tennessee.
Un martor a descris scena ca un haos în masă.
VICTIME DIN KNOXVILLE
Nimeni nu ştia de unde veneau gloanţele sau unde să se ascundă.
CU DRAG, WILLIAM DUKENT
Dar la fel a fost cu „1984” a lui Orwell
sau cu „Ulysse” a lui Joyce atunci când au fost publicate.
Singura crimă a domnului Cogburn este că a scris o carte.
Deci totul pleacă de la scopul autorului?
Se poate spune şi aşa.
Atunci care e scopul „Maşinăriei infernale?”
Cred că doar dl Cogburn poate răspunde la această întrebare.
Liniştiţi-vă, dle Cogburn.
Mai luăm îngheţată?
Nu. Vom lua peşte, dar nu gătit.
- Peşte crud. - Câh. Nu. Vreau o îngheţată.
Mai lăsaţi-o 5 minute, apoi scena vă aparţine.
Spectacolul are loc abia mâine la ora 19.00,
veţi avea timp să vă pregătiţi, nu?
Da, sigur.
Acum un an, nu reuşeam nici măcar să o fac să cânte în maşină.
E fiica ta?
Da.
A primit primul ei rol la TV săptămâna trecută.
Nu a fost mare lucru.
O plimbare cu camera ascunsă. Dar i-a plăcut.
- Ce emisiune a fost? - Nu ne spun niciodată.
Au pus-o să cânte într-un parc?
Directoarea de producţie a fost adorabilă.
S-a purtat minunat cu copiii.
Aveţi copii? Ar trebui să-i aduceţi aici.
Bishop şi Rook. Sunt incredibili.
- Foarte buni. - Bishop şi Rook?
Da, ea se descurcă de minune cu copiii.
Abia aştept să-i mai dea un rol.
CAVALO DE MADEIRA BUCĂTĂRIE RAFINATĂ
Rezervare?
Domnule? V-a căzut asta.
Să nu te mişti.
Mai vreau o vodcă tonică.
Şi partenerul meu un whisky, presupun?
Ridică-te. Nu facem asta aici.
Eu cred că da. Ai impresia
că pistolul o să mă facă să mă răzgândesc?
De ce să nu încercăm?
Nu sunt sigură că vei avea mult noroc, totuşi,
având în vedere că am scos toate gloanţele din armă.
- Prostii. - Nu putem afla decât într-un fel.
Da. Cred că o să rămânem aici,
aşa că, de ce nu iei loc?
Ce vrei?
De la tine? Nimic.
Atunci cine eşti?
Să zicem că doi tineri vor să se căsătorească.
Vor căuta un organizator de nunţi.
Sau, dacă vrei să găzduieşti o serată elegantă, angajezi un chef.
Dar dacă vrei să-i întorci cuiva lumea cu fundul în sus,
mă angajezi pe mine.
- Asta crezi că faci? - Nu, asta fac.
Dovadă e faptul că stai aici în faţa mea. Mulţumesc.
Stau în faţa ta pentru că ţi-am găsit fiica falsă.
Eşti nebună să pui un copil în pericol.
În pericol? Exagerezi un pic, nu-i aşa?
Acest mic înger a ajuns acasă cu 300 de dolari.
Trebuia doar să joace un rol pentru câteva ore.
Nu asta ai făcut şi tu în ultimii 25 de ani?
Diferenţa dintre noi
e că eu ştiu cine sunt.
Sunt o mincinoasă. Şi încă una foarte pricepută.
Pot fi orice vrei tu. O persoană, o companie, un scenariu.
Adesea, ţintele sunt politicieni şi directori executivi.
Mereu sunt plictisitori, uşor de uitat.
Şi asta te face diferit de ei.
- Nu sunt plictisitor? - Ba da, eşti foarte plictisitor.
Dar nu eşti uşor de uitat. De aceea am acceptat această slujbă.
Pentru că istoria îşi va aminti de tine, Bruce.
Şi asta mă enervează foarte tare.
Pentru că te îmbraci ca Sam Shepard,
bei ca Truman Capote şi trăieşti ca Thompson,
astfel încât toată lumea să creadă că eşti un geniu artistic,
dar noi doi ştim că nu eşti aşa ceva.
- Nici un mister. - Taci din gură.
Ai avut noroc.
Ţi-ai clădit turnul de fildeş pe bază de minciuni.
Taci dracului din gură.
Iar eu sunt aici ca să mă asigur că arzi în el.
Pentru că, vezi tu,
mândria e călcâiul lui Ahile al oamenilor mediocri.
Termină cu mândria asta nenorocită. Nu pentru asta sunt aici.
Da, îmi pare rău, desigur. Îmi pare rău. Deci...
Fetiţa pe care am pus-o cu nepăsare în primejdie...
Ipotetic vorbind, ce-ar fi dacă, doar ce-ar fi dacă
am vrut să o găseşti pe ea,
pe mama ei, biroul meu, teancul de chitanţe, toate astea?
Bine, asta ar face din tine un geniu nenorocit.
- Şi eu nu cred că eşti. - Nu.
Probabil că nu sunt.
Domnule?
Aţi uitat asta.
Domnule? Aţi uitat asta.
Stai.
Nu sunt sigură că te ajută, totuşi,
având în vedere că am scos toate gloanţele din armă.
- Prostii. - Există un singur mod de a verifica.
Ia stai. Aşteaptă.
Uite ce e, nu ştiu...
- Cine eşti? - Nimeni important.
Sunt doar mesagera.
Cine trimite mesajele astea blestemate?
Nu-ţi face griji, Bruce. O să-l vezi în curând.
Toate bune?
Am o friptură în frigider, dacă vrei.
Vino.
Saul?
Saul! Saul!
Saul!
Rahat.
Saul!
E cineva?
Bruce?
Câinele tău are multă energie.
Vrei să ieşi şi să vorbim puţin despre asta?
Nu?
Bine.
Ai o armă pe cinste aici, Bruce.
Dacă aş fi avut una ca asta în ziua aceea...
Jur că aş fi împuşcat mai mult de 13.
Au căzut ca muştele.
Cu primii opt pe care i-am ucis a fost uşor.
Stăteau pur şi simplu acolo.
Nemişcaţi.
Nedumeriţi.
Ca şi cum nu înţelegeau nimic.
Pentru că nu poţi să dai un sens nebuniei,
nu-i aşa, Bruce?
Nu, nu poţi.
Dar ai omorât 13, nu opt.
Cu ce erau vinovaţi ceilalţi cinci?
Alergau în linie dreaptă.
Mi-aş fi dorit să ne fi întâlnit în alte condiţii.
Pentru că am o mulţime de întrebări despre cartea ta.
Nu-ţi face griji, Bruce.
Nu am de gând să te las să mori. Îţi promit.
Vezi tu...
Am dat 20 de ani din viaţa mea pentru cartea asta nenorocită.
Şi acum vreau răspunsuri.
800 de pagini de cuvinte. Şi nu e nimic acolo, chiar nimic,
ce nu sunt dispus să fac.
„Acum pleacă. Unul câte unul, doi câte doi”,
„un şir lung”
„care se târăşte pe trotuar”.
„Masoni. Doctori”.
„Fermieri. Instalatori. Hoţi. Intrând în casa lui Dumnezeu”,
„ca nişte furnici care se îndreaptă spre un picnic”.
Dumnezeule, ştii să mânuieşti cuvintele, Bruce.
„Şi preotul s-a gândit...”
„de ce nu mi se alătură în iarbă?”
„Aşa, cei care vor soare, vor avea parte de el”,
„cei care nu vor, nu vor avea”.
„Aşa, pot să le spun adevărul”.
„Că sunt 35 de grade”.
„Asta ştiu cu siguranţă”.
„Restul e interpretare”.
Cartea...
Ce înseamnă?
Te rog!
Aş vrea să-ţi spun.
Dar în realitate...
Nu am scris-o eu.
MAŞINĂRIA INFERNALĂ Prefaţă de Bruce Cogburn
Când am început să scriu „Maşinăria infernală”
Profesore.
Elijah e conectat la aparate de două săptămâni.
Chiar dacă se va trezi, nu va mai fi niciodată la fel.
Eu şi soţia mea suntem de acord...
să-i punem capăt suferinţei.
Despre ce aş putea să scriu?
Despre orice. Despre orice vrei.
E vorba despre un preot.
Ai găsit un titlu?
Încă nu.
„Uite-i cum pleacă. Unul câte unul, doi câte doi”,
„un şir lung târându-se de-a lungul trotuarului”.
„Masoni. Doctori. Profesori. Fermieri. Instalatori. Hoţi”.
„Intrând în casa lui Dumnezeu, ca nişte furnici”
„care se îndreaptă spre un picnic”.
Elijah?
Cum m-ai găsit?
Cu multă... foarte multă...
răbdare.
Eşti de mult timp aici?
De aproape cinci ani, profesore.
Dumnezeule!
Cauză şi efect. Acţiune şi reacţiune.
Când cunoşti proprietăţile fizice ale unui lucru
poţi să faci cu el aproape orice vrei.
Fiinţele umane nu fac excepţie de la regulă.
- Ştiai că o să vin? - Speram...
la această încheiere, da.
Nu prezic viitorul, eu sunt...
doar un scriitor.
Vezi tu, nu am făcut altceva
decât să-ţi pun câteva obstacole în drum, apoi
am aşteptat să văd ce faci.
Iar câinele, trebuie să recunosc...
a fost o bună achiziţie.
Apropo, ce mai face Saul?
Va trăi.
Dl Tufford ni se va alătura azi?
Înţeleg. Asta e bine. Niciodată...
nu am îndrăgit acest final.
Care final?
Fiecare poveste se termină într-unul din două moduri.
Eroul îşi înfruntă temerile şi renaşte,
sau e pedepsit pentru că nu s-a schimbat.
Şi sunt foarte curios, profesore.
Tu care eşti?
Nu-mi da tu mie lecţii.
Ce ar trebui să fac?
Tatăl tău mi-a spus că urma să te deconecteze de la aparate.
Şi că această carte era prea importantă ca să zacă pe un raft.
Ce vrei de la mine?
Vreau doar să iau ceea ce eşti dispus să-mi dai.
Foarte bine.
Înţeleg. Şi ideea
e pedeapsa?
Dreptatea? Răzbunarea? Ispăşirea?
- Asta e ideea, nu-i aşa? - Pagina albă.
De când mi-ai furat
prima carte, Bruce,
m-am gândit că... ai fi dispus să mă ajuţi...
să o scriu pe următoarea.
Dar, cu cât scriu mai mult,
cu atât îmi dau seama
că nu e povestea mea.
Ştiu că nu ai scris-o.
Dar ai trăit-o.
Fiecare pagină, fiecare rând, fiecare cuvânt.
Nu-ţi face griji, profesore. Este...
Apostatul Divin de Bruce Cogburn
Un final fericit.
Timp de 25 de ani,
lumea a aşteptat
următoarea capodoperă a lui Bruce Cogburn.
Şi astăzi...
Astăzi este ziua când le-o vom oferi.
De ce faci asta?
Trebuie să ştiu că sunt mai mult decât... o carte...
plină de furie.
Chiar am crezut că ai murit.
Am fost mort.
Timp de 19 minute.
Ai vrea să ştii ce am găsit dincolo?
Am găsit...
nimic.
Toată viaţa mea...
am dat vina pe Dumnezeu
pentru tot ce era în neregulă cu mine,
şi am vrut ca toată lumea
să-l cunoască aşa cum l-am cunoscut eu.
Ca... pe un copil...
un copil crud, cu... o lupă.
Iar noi nu suntem decât furnici cu care El se joacă.
Şi apoi...
am murit.
Şi am înţeles...
că nu există niciun copil.
Şi nici lupă.
Doar furnici.
Şi noi înşine am aprins focul.
Toţi aceşti zei rătăciţi, toate aceste credinţe...
nu au nicio valoare.
Ce e aia?
O scrisoare.
Cui îi e adresată această scrisoare, Bruce?
Agentei mele.
M-am săturat să joc acest rol.
Ce ai scris în scrisoare? Bruce?
Profesore?
Profesore!
Ce conţine?
Adevărul, Elijah.
Adevărul.
Bruce Cogburn - Către: Jerry Goldwyn Subiect: Noul manuscris
resping
manuscrisul.
Elijah?
E incredibilă.
- Mulţumesc, profesore. - E desăvârşită.
- Acum şterge-o de-aici. - Da. Mulţumesc.
Vorbesc serios, Elijah. Tot ce am citit scris de tine
mă surprinde complet. E ceva neaşteptat.
Trebuie să devii scriitor profesionist.
Dar dacă nu am nimic de spus?
Înseamnă că nu sapi destul de adânc.
Sapă mai profund.
Elijah?
Ce părere ai, profesore?
Abia aştept să o citesc.
Creuse plus profond.
Sapă mai profund.
Ce e?
Sapă mai profund.
Nu cred că pot să sap mai adânc de atât, profesore.
Va fi foarte supărat pe mine.
Ar trebui să aştept.
- Nu ştiu dacă mai pot să aştept. - Ce să aştepţi?
Ce să aştepţi, Elijah?
Să văd faţa lui Dumnezeu.
Nu!
Eu şi soţia mea suntem de acord să-i curmăm suferinţa.
Vă mulţumesc pentru tot ce aţi făcut pentru băiatul nostru.
- Trebuie să închid. - Îmi pare rău.
Vă mulţumesc că mi-aţi spus.
Maşinăria infernală de Elijah Barrett
neinspirată
monotonă
mediocră
Cine...
sunt?
Cine sunt, cu adevărat?
Iată întrebarea la care fiecare protagonist
trebuie să răspundă până la sfârşitul poveştii.
Dacă eroul vostru nu obţine un fel de autorealizare cathartică
până la ultima pagină despre cine e sau în ce crede,
atunci va informez cu regret
că v-aţi dezamăgit cititorii.
Maşinăria infernală de Bruce Cogburn
Profesore.
Mulţumesc pentru tot.
Eşti un profesor excepţional.
Ştiai?
Tu eşti singurul care mă înţelege.
Ai făcut din mine
un scriitor mai bun.
M-ai... M-ai făcut mai bun.
Nu aş fi reuşit fără tine.
Drumul pe care îl construiţi pentru personajele voastre
nu ar trebui să fie pavat, şi nici uşor.
Pentru că să afli cine eşti
nu e niciodată uşor.
Traducere şi adaptare: Aurelian Subtitrări-noi Team
Corectare punctuație R.O.D.
Salvare în Unicode UTF-8 R.O.D.