Dobro jutro. 11°C je
u 09:00 ovog utorka, 23. juna, i evo naše vrhunske priče.
Tragedija u Noksvilu.
Pre dva dana, u nedelju ujutru, 21. juna
usamljeni revolveraš ušao je u kampus baptistickog univerziteta u Noksvilu
sa puškom u ruci.
Tamo se popeo na toranj sa satom i počeo da puca u gomilu ispod.
Prijavljeno je 13 mrtvih, a 26 teško povređenih.
Stigli su predsednik Regan i prva dama
u Noksvilu danas popodne
da uteše ožalošcene porodice palih.
Policija još nije objavila identitet ubice,
ali anonimni izvor javlja da je osumnjičeni u pritvoru
dečak od 17 godina.
Nastavljamo sa izveštavanjem o ubistvima u Nokvilu
PAKLENA MAŠINA sa našim sopstvenim Frenkom Hacinsonom,
koji je uživo na sceni.
JUŽNA KALIFORNIJA 25 GODINA KASNIJE
Uh, ovo je poruka za VilIJama DuKenta.
Gdin DuKent. Hm...
Ovo je Brus Kogbarn.
Zovem kao odgovor na pisma koja sam dobio od vas.
Nisam siguran kako ste me... pronašli.
Možda ste... dobili moj poštanski fah od starog agenta ili samita.
Ako jeste, ta informacija nikada nije bila namenjena za deljenje.
Ipak, čini se iz vaših pisama,
gdine DuKent, da znate dosta o meni.
Tako da mogu samo da pretpostavim da ste svesni
mog osećanja kada je u pitanju diskusija o mom radu.
Ne dajem intervjue. Nikad nisam.
I nikad neću.
U svakom slučaju, ja... želim da vam poželim sve najbolje sa vašom knjigom.
Prazna stranica ponekad može biti zastrašujuća perspektiva,
pa srećno.
Gdine DuKent, Brus Kogbarn vas ponovo zove.
Svaki put kada obavim jedan od ovih poziva,
moram da putujem 20 km do najbliže telefonske govornice.
Sad, osećam da sam bio samo ljubazan kad je vaša knjiga u pitanju
i kako nemam interesa da vam u tome pomognem.
Ali izgleda da nisam jasan. Dakle, odjebi.
Vaša pisma su nepoželjna i predstavljaju uznemiravanje, pa vas molim, prestanite
da ih šaljete. U meduvremenu, ja ću se otarasiti svog poštanskog faha
tako da možete da sebi prištedite muke.
I još jedna stvar.
Stalno me pitate zašto nikad nisam napisao drugu knjigu.
21. juna. 1981. Noksvil.
Ali vi to znate.
Jebem ti.
Pre nekoliko dana dobio sam paket na kućnom pragu.
Bila je to kutija mastilanih traka za vrlo specifičnu pisaću mašinu.
Onu koji sam koristio kad sam pisao svoju knjigu.
Trebalo bi da ti kažem neke stvari
što je rečeno o meni je istina.
Na primer, ako zateknem nekoga da upada na moju zemlju...
ta osoba će biti ustreljana na licu mesta.
To nije pretnja. To je samo činjenica.
Zato, klonite se mene i mog doma
i ne testirajte iskrenost moje odluke.
Bože blagoslovi Ameriku.
Zdravo. Kako si?
Uzeću i te 2. male bočice, hvala.
Da.
2, 5, 6,
6, 2, 9.
1, 1, 5, 1.
Saul.
Prema hebrejskoj Bibliji, Saul je bio prvi kralj Izraela.
Kladim se da to nisi znao.
A onda tokom bitke sa Filistejcima,
Kralj Saul se bacio na sopstveni mač da ne bi bio zarobljen.
Odličan izbor, ako mene pitaš.
Saul. Saul!
Jeste li vi Brus Kogbarn?
Možda. Od koga je to pismo?
Uh... Vilijam DuKent.
Šta ako ja to ne želim?
Možete li svratiti u kancelariju, da popunite nekoliko formulara?
Ali nemam ga kod sebe, pa... - Hoćeš li ga staviti u to bure?
Možeš ih sve staviti unutra.
Sva? - Biće ih još.
Brus? Jesi li to ti? - Džeri?
Koliko je prošlo?
Slušaj, sa kim si pričala? - Izvini?
Ko još zna gde živim? - O čemu to govoriš?
Vaš računovoda, vaša sekretarica. - Brus, ja sam jedina
koja zna bilo šta o tebi, ok? Kao što smo se dogovorili.
Je li sve u redu? - Da.
Prokleti dandi. - Ok dobro. Sad, znam šta ćeš reći,
ali samo me saslušaj.
Izdavači žele da urade ponovno izdanje.
Specijalno jubilarno izdanje.
I pitaju se bi li napisali predgovor.
Samo par reči.
Dovoljno da podsetite svet da još uvek postojite.
Koliko reči? Za knjigu. Koliko ti treba?
Dovoljno da popuni nekoliko stranica.
Razmisliću o tome.
Možda
najupornija jebena osoba koju nikad nisam ni sreo.
90 rukom pisanih pisama
u današnje vreme nije mali zadatak.
Medutim, to mora da prestane.
Bio sam neko važan nekad.
Ali izgleda da to govori mnogim ljudima
da ja treba da predstavljam šta god da njihova posebna
fantazija o heroju treba da bude. Ali, gdine DuKent?
Moja mišljenja...
su moja. U redu?
Dakle, predlažem ti da odeš u svet...
i sami otkrivate i verujete sopstvenim čulima
jer nisam ovde da budem nečija jebena inspiracija.
Nečija jebena muza.
Jebati.
Šta mislite...
možda je...
izuzetna karakteristika čovečanstva?
Jezik?
B, izrada alata?
Ili C, poslušnost?
Jer mislim da bi to mogla biti poslušnost.
Mi smo jebene društvene životinje, zar ne?
Evoluirali smo da bismo mogli jedni sa drugima.
Da se slažu jedni sa drugima, uglavnom.
Medutim, mi smo jedino jebeno stvorenje koje pokazuje
aroganciju kad je u pitanju naša... poslušnost.
Slažete li se? Slažete li se?
Evo jednog za tebe. Da se složim sa ravnozemljanima.
Društvo za ravnu Zemlju.
Pravo sa vrha moje glave. Dokazi bi mogli ukazivati na
činjenicu da je Zemlja sferna. Ali... ali, to jebeno ne znači
Zemlja je okrugla. Jel tako?
Mislim, ako razmislite o tome, većina ljudi
je ikada videla Zemlju samo na fotografiji.
U redu? Ti, ja, doživljavaš
našu Zemlju svaki dan kao ravnu.
Ravnu. Ravnu. Pa, zapravo je malo brdovita.
Dakle, možda treba da se zalažem za Društvo Hilli Earth.
Ne mislim da su oni ravnozemljani
odveli ste dovoljno daleko ako mene pitate.
Jasno je da je ravna i okrugla i
brdovita i svi ostali oblici takođe.
Ovo Brus Kogbarn ponovo zove u vezi poslednjeg poziva.
Moraš prestati da pišeš... Moraš prestati da mi pišeš, ok?
Jutro.
# Moj stari prijatelj, on ništa ne misli niti oseća?
# Traži od mene da nosim njegov prsten...?
Postoji nekoliko sastanaka u gradu na koje bih vam mogao uputiti,
gdine Kogburn, ako ste zainteresovani.
Ne? U redu.
U redu.
Ne moram da te dovodim kući, shvataš li to?
Možemo isto tako lako otići do stanice i ispraviti ovo.
Za šta bih bio optužen? - Javna intoksikacija.
Bio sam u telefonskoj govornici. - Bio si na javnoj svojini.
Čula sam vaše ime negde ranije, gdine Kogburn.
Jeste li poznati?
Vi ste onaj pisac Paklene mašine.
Jer se sećam da su u srednjoj školi to povukli sa polica
zbog Noksvila.
To si ti, a? Kogbarn.
U mom autu. U mom autu.
To je kul.
Nije li Menson za sva svoja ubistva okrivio Roling Stounse?
Bitlse. - Šta?
Nisu to bili Rolling Stonesi. Bili su to Bitlsi. - Tačno, tačno. "Treba mi sklonište. "
Jebeni ludak. Taj tip je jebeni ludak.
Ludi uvek traži izgovor da bude lud, pretpostavljam, znaš?
Ako je kao... pesma, pas koji govori, znaš?
Knjiga.
5, 4, 1, 1.
6, 1, 10.
2, 1, 1, 1.
Volite li trke automobila?
Ne posebno, ne. - Isto, isto.
Moj brat? On je zavisnik.
Pre 10 godina, imao je posao menjanja
guma za trkački tim izvan Karson Sitija.
Znaš? Zvali su ga Šaptac prljavštine
jer, znaš, mogao je samo da pogleda
stazu i tačno zna kako da postavi te gume.
Poslednja trka u sezoni, znaš, šampionski bodovi na liniji,
staza je samo blatnjava. Automobili klize posvuda,
a moj brat zove svog vozača da zameni gume.
I kao desetak krugova kasnije, zadnja guma eksplodira.
Vozac gubi kontrolu, to je to.
Udari auto, taj auto udari u drugi auto. I naredni.
Sledeće što znate, 4 vozača, mrtva.
Dakle, znate, oni rade svoju istragu i nisu našli
ništa loše u toj gumi. Samo je eksplodirala.
Ponekad se to samo dešava na trkama.
Šta se desilo sa tvojim bratom? - Prestao je sa trkama.
Proveo je nekoliko godina idući od rehabilitacije do rehabilitacije.
Sada je noćni menadžer u Valmartu.
Što je šteta jer...
voleo je trke.
Ko...
sam ja?
Ko sam ja, zapravo?
To je pitanje na koje svaki protagonista
treba da odgovori do kraja svoje priče.
Ako vaš heroj nije dostigao neku
vrstu katarzične spoznaje o tome ko je
ili ono u šta veruju na poslednjoj stranici...
...onda mi je žao što vas obaveštavam, dame i gospodo, da ste izneverili svog čitaoca.
Šta ako nemam šta da kažem?
Onda ne kopaš dovoljno duboko.
Kopaj duboko.
Put koji gradite da bi vaši likovi putovali,
ne bi trebao da bude popločan, ne bi trebalo da bude lak.
Jer saznati ko si
nikad nije.
Dvoumim se kada je u pitanju izvinjenje.
S jedne strane, najbolji život je živeo gledajući
napred a ne plačući nad prolivenim mlekom.
A s druge strane, jača odredenu vrstu
integriteta da se priznaju svoje greške.
Dakle, sa tim u vezi, žao mi je što sam ti rekao da ću te ubiti.
E sad, znam da nisam tačno upotrebio te
reči, ali insinuacija je svakako bila tu.
Da je rečeno,
želeo bih da prinesem ovaj dar u duhu skrušenosti.
To je mala reklama za vašu knjigu.
Citat.
„Vilijam DuKent je prava kraljevska muka.
Ali on ima dosta kičme,
što je više nego što mogu reći za ostatak sveta.
Brus Kogbarn. Kraj citata.
I srećan Božić ako... ako veruješ u takve stvari.
Slušaj, ako voliš vožnju,
ovde je mali kafić koji se zove Kaza Segura.
Nalazi se na 62.
Ako se zadesite tamo u petak ujutro, recimo u 11:00,
možda ću i ja biti tamo.
U redu.
Da biste sačuvali ovu poruku, pritisnite 1.
Poruka je sačuvana.
Ponovno punjenje? - Da, hvala.
Tu si.
Žao mi je što kasnim.
Neću te lagati.
Imao sam svaku nameru da te izdržim.
A onda, naravno, dan se kotrlja i pomislih,
pa tako, mogu i da završim sa ovim.
Dakle, možete zamisliti moje iznenađenje kad ste me vi uznemirili.
Nisam primio nijedno pismo od vas u protekloj nedelji,
tako da mi je drago da su moje poruke prošle.
Vreme je da počneš da gnjaviš još jednu žrtvu, a?
Oh, i možete zadržati kraticu za svoju knjigu. Zaslužio si to.
Pa, pretpostavljam da je ovo zbogom, gdine DuKent.
Zbogom.
Kao što sam vam rekao, gdine, preuzimamo i dostavljamo istog dana.
Treba vam paket isporucen u San Dijego do kraja dana...
Hvala ti, Korina. Pa, mi to možemo. Pa, onda preuzimaš?
Tako je zgodnije za naše kupce.
Zato što moram da znam odakle je ova koverta pokupljena.
Pa, koristili ste nas ranije. - Kakva je bila služba?
Kada završite. - Nemilosrdno.
Da? Pa, koja je povratna adresa?
To je Aspen, Kolorado. - Aspen, Kolorado?
Pa, definitivno ne idemo tako daleko.
Pa, očigledno se odnekud pokupi.
Da, to obično tako funkcioniše, ser.
Mora da postoji neka adresa koju mi možete dati.
Uz svo dužno poštovanje, ser,
veoma štitimo privatnost naše klijentele.
Politika firme. Siguran sam da razumete.
Nema šanse, stari.
Tačno, ali ne zaboravite na fakturu. U redu? Hvala vam.
Razumem.
Ali treba mi ta adresa.
Ne nalazim ništa.
Nema preuzimanja, nema isporuka, ništa. Mora da postoji neka greška.
Odakle vam ovo opet?
Od vašeg vozača. Imam 100 ovih u svojoj kući.
Jedan od naših vozača vam je ovo isporučio? - Da. Vozi crveni hedžbek.
Kao što sam vam rekao, ser,
ovo su jedina vozila koju koriste naši vozači.
Sve vreme? Jebeni seronjo! Nepozvan!
Prokleti auto!
Gdine Kogbarn?
Jeste li dobro?
I jeste uopšte upamtili tablice? - Ne.
Znate, Kolorado, Nevada, Teksas, sve izgledaju drugačije. - Nisam ih video.
I je li bio veliki momak? Mršav? Nizak? Visok? - Ne znam.
Ma hajde. Moraš da ste zapamtili nešto. - Pa, ja jebeno ne znam, ok?
Nisam ga dovoljno dobro pogledao, pa...
Dobro, ne treba mi ovo sranje danas. Ovo je zapravo moj slobodan dan.
Pa zašto jednostavno ne dodete u stanicu. - Ja... mislim da je imao dugu kosu. Kao...
neka vrsta mišje boje, mislim.
Šta je sa tim pismima? Šta kažu? - Ništa. To je samo pisac koji želi da bude.
Oh, ok. Dakle, oni su više naklonjeni poštom obožavatelja nego pretnji smrcu?
On je prokleto dobro bio u mojoj kući.
Znaš, šta je sa tipom koji je pročitao tvoju knjigu?
Strelac iz Noksvila. - Ne, nije on. - Jesi li siguran u to?
On trune u... u supermaks zatvoru negde u
Novom Meksiku već duže vreme, nije on.
Možemo li sada kući? - Možemo.
Svratiću do stanice i proveriću ovu adresu u Koloradu.
Proći ću i do nekih auto loža i samo da vidim
da li se neko prijavio sa crvenim hedžbekom.
U redu. - Mogu li da te pitam nešto?
Postoji li neko ko bi mogao da ima neraščišćene račune sa vama?
Ne. - U redu. U redu. Ok, uradimo to.
Pozovite me ako se nešto promeni.
Polako, gdine Kogbarn.
Još uvek dobijamo sladoled? - Ne. Idemo po ribu, nekuvanu.
Kao, sirova riba. - Fuj. Ne. Želim sladoled.
Tako je, vatrogasni maršale
otkrio da postoje dokazi da je neko namerno
zapalio ovu kuću u u predgrađu Aspena.
Komšije mi kažu da je kuća napuštena decenijama,
ali zlo, kako ga zovu, koje je nekada ovde živelo
u Hajlend aveniji 53 nekada je bio centar nacionalne tragedije.
U junu 1981. 17-godišnji Dvajt Taford
napustio svoj dom u Aspenu da bi vozio 23 sata do Noksvila u Tenesiju.
Jednom tamo, učinio je nezamislivo,
ubivši 13 Ijudi i ranivši još skoro dve desetine
za samo nekoliko minuta.
Sa vrha tornja usred kampusa,
Taford je nanišanio gomilu ispod sa puškom velike snage.
Tokom sudenja, Taford je rekao sudiji
da je nevin, i svedočio je
da mu je ispran mozak da počini ubistva
nakon čitanja kontroverznog romana, Paklena maš...
Ti si jebena kukavica. Čuješ me? Jebena kukavica.
Znam kako izgledaš, DuKent. I ako te nađem, jebeno ću te ubiti.
Razumeš? Jebeno ću te ubiti!
Jebem ti!
Hej. Saul?
Šta jebote?
Imate jednu novu poruku.
Da biste preslušali svoje poruke, pritisnite 1.
Ti si jebena kukavica. Cuješ me? Jebena kukavica.
Znam kako izgledaš, DuKent.
I ako te nadem, jebeno cu te ubiti.
Razumeš? Jebeno cu te ubiti!
Da biste sacuvali ovu poruku, pritisnite jednu.
Da biste sačuvali ovu poruku, pritisnite 1.
Poruka je sačuvana.
Ovo je model snimanja. - Noksvil.
Da. To je to. Pa šta ćeš sada?
Pa, ništa, stvarno. Mislim, tehnički, mi smo na posedu.
Upad? Odjebi. - Opusti se, na tvojoj sam strani.
Šta je na toj traci?
Ne znam.
Imamo potvrdu o kreditnoj kartici
za pušku velike snage sa vašim imenom.
Desetine svedoka vas stavljaju na lice mesta.
Ja to nisam uradio.
Šta niste uradili, gdine Taford?
Nisam uradio te stvari.
Dvajt. Mogu li te zvati Dvajt?
Slušaj. Ne možemo vam pomoći
osim ako nam ne pomognete, razumete?
Pušku. Ona koju smo našli u tvom autu, je li tvoja?
Da.
Jeste li se popeli u zvonik sa tom puškom?
Da. - Znam da sledeći deo nece biti lak,
ali moram da te čujem kako to kažeš, u redu?
Ja...
ja, uh...
Nisam imao izbora.
Morao je biti kažnjen.
Ko je morao biti kažnjen, Dvajt?
Bog.
Vidite, mi smo za Njega samo red domina.
A kad se ti i ja prevrnemo, više nismo relevantni.
Zato nas je učinio smrtnim, znaš?
Tako da možemo izbledeti u prah. nestati.
Ali ako nađemo domine,
oni koje se još nisu prevrnule...
pa možda postoji šansa da se ovo zaustavi.
Zaustavi šta? - Njegov plan.
Jutros nisam nikoga ubio.
Upravo sam ukrao nekoliko Božjih domina.
A možda, ako budem imao sreće, možda se još nisu prevrnule.
Ti si religiozan čovek?
Pripadnik neke vrste kulta? - Ne.
Odakle je onda došla ovakva ideja?
Paklena mašina. Trebalo bi da je pročitate.
Trebali biste svi to pročitati.
Tada ćete razumeti koliko smo svi mi za Njega beznačajni.
Ne plašim Te se više.
Čuješ li me?
Ne možeš to sada da zaustaviš, ti bolesni jebote! - Sedi. - Znam svoju svrhu!
Vrati se u stolicu. - Znam svoju svrhu! Znam svoju svrhu!
Samo ću da popušim.
Možeš li mi reći o čemu je ta tvoja knjiga?
Uh, radi se o svešteniku koji pronalazi Boga.
Metaforički, ili?
Ne, ne. Uh, stvarno.
O čemu su pričali?
Hm... sveštenik želi da zna
šta mu je svrha u životu, pa Bog...
kaže mu, objašnjava mu, da je kad je imao 12
godina, on... naterao ga je da prede put da...
uspori auto.
Pa, ko je bio u autu?
Nije... nije bitno ko je bio u autu.
Trebalo mu je samo da uspori.
To je to?
Da. To je to.
I onda, na kraju, sveštenik se osveti.
Šta, zaboga?
O... na svima.
Idem kući. - Postoji samo jedna stvar koju želim da vidite unutra.
Svaki put kada obavim jedan od ovih poziva,
Moram da putujem 20 km do najbliže telefonske govornice.
Ne moram da slušam ove. Znam šta sam rekao.
Nije tvoje šta treba da slušaš.
Ovaj poziv će biti snimljen i praćen.
Imate poziv na vaš trošak od... - Dvajta Taforda.
.. zatvorenika u saveznom zatvoru Novog Meksika.
Da biste prihvatili ovaj poziv, pritisnite 1.
Poruka je sačuvana. Sledeća poruka.
Ovaj poziv cće biti snimljen i praćen.
Imate poziv na vaš trošak od.. - Elajdža?
Jesi li ovde?
Jesi li dobro?
Policajac Higins. - Brus je. Uh... slušaj.
Da ne poznajete nikoga u Supermaksu
u Novom Meksiku, znate li?
Znam nekoliko stražara tamo. Zašto?
Mislim da će mi možda trebati usluga.
Imate 10'.
Ja ne pušim.
Poznajem li vas? - Ne.
Ne izgledaš kao "Smit".
Ja bih lično otišao sa O'Hara ili Kempbelom, ali
hej, to je slobodna zemlja, zar ne?
Ti si pisac?
Zašto to pitaš? - I ljudi koji dolaze ovde
A, pisci, ili B, se smanjuje.
Nisam ni jedno ni drugo.
Dobro. Onda krećemo na odličan početak.
Pa ko si ti onda?
Niko važan.
Ja... ja sam ovde samo da razgovaramo.
U redu.
O Vilijamu DuKentu.
Ti si policajac? - Ne.
Hej, momci? Znate pravila.
Moj advokat mora biti prisutan ako je ovaj tip policajac. - Ja nisam policajac.
Ali znam da ste nedavno razgovarali sa DuKentom.
Nisi baš dobar u pokeru, zar ne?
To pitanje, pravo na kapiju.
Previše specifično. Nema sive zone za rad.
Sada, da ste zamenili reč "govorio" sa "komunicirao",...
onda ne bih znao šta ti znaš, znaš?
Ali rekli ste "govoreno", što mi govori da...
ti ne znaš ništa.
Reči, ako ne znaš da ih koristiš,
oni će te sigurno izigrati.
Pa, šta želiš sa Vilijamom DuKentom?
Odgovoricu na to pošto mi kažeš šta je hteo od tebe.
Moje mišljenje. - Vaše mišljenje o čemu?
Knjiga. Paklena mašina. Jesi li je ikada čitao?
Nisam. - Dobro, nemoj. Ta knjiga će te sjebati.
Prava kombinacija reči nateraće čoveka da uradi...
skoro sve.
5'.
Da li ste ikada ranije culi za numeričke stanice?
Tokom Hladnog rata, bilo je ovih
kratkotalasnih radio emisija
kojima su slate ove zagonetne poruke širom etra.
Obično ženski glas izbacuje brojeve i sranja na nemačkom.
A široj javnosti je to zvučalo
kao gomila gluposti, a u stvari,
to je bila složena šifra.
Lepota ovoga je bila, umesto da obeležimo x
na prozoru ili sakrijemo mikrofilm u šuplji zub,
ovi kučkini sinovi imali su smelosti
da pošalje njihov strogo tajni prenos
pravo na otvoreno da čuje ceo svet.
Šta, hoćeš da kažeš da postoji skrivena poruka u toj knjizi? - Tako nešto.
I koja je to? - Pa, nisi pročitao, zar ne?
Dakle, to bi bilo kao da pokušavate da opišete tirkiznu boju slepom čoveku.
Dakle, ja sam sada slep čovek? - Svi ste.
To je smešno. Mislio sam da smo svi domine.
Završio sam sa pričom ovde. - Sačekaj.
Tako je lako sedeti na toj strani sveta
i suditi mi, zar ne? - Zašto je DuKent želeo vaše mišljenje?
Pitajte ga sami.
Stražar. - Molim te, samo mi reci sada.
Želeo je da zna jesam li video iste stvari u knjizi kao i on.
Ali na kraju se ispostavilo da je
samo jebeni lažov, kao i svi ostali. - Zašto? Šta je slagao?
Rekao mi je da ako sam bio iskren prema njemu,
onda bi se on pojavio. - Da bi on? DuKent?
Ne. Peder koji me je ubacio ovde.
Brus Kogbarn.
6, 2, 9.
Žao nam je. Vaš poziv se ne može završiti i birati.
Molimo, proverite broj i pozovite ponovo. Žao nam je.
Vaš poziv se ne može završiti i birati.
Molimo, proverite broj i pozovite ponovo. Žao nam je.
Vaš poziv se ne može završiti i birati.
Molimo, proverite broj i pozovite ponovo. Žao nam je.
Vaš poziv ne može da se završi i pozove...
Brus. - Džeri. Nisam siguran šta ti je rečeno,
ili sa kim ste razgovarali... - Dobili smo rukopis. To je briljantno.
Šta? - Anonimno? Ma hajde.
Ne postoji niko ko piše kao ti.
Nisam sigurna kako ćemo se okretati
cela ova tema i sve.
Ima savršenog smisla zašto idete
sa celim „anonimnim uglom. - O čemu govoriš?
Samo, vaš protagonista zvuči mnogo kao vi.
Ali moram da ti kažem, ovaj Vilijam DuKent, on je nešto drugo.
Šta si rekao? - Vilijam DuKent. Da li to dobro govorim?
Kada možemo dobiti ostatak rukopisa?
Pošaljite! - Šta? - Pošaljite mi to!
Brus, o čemu ti to pričaš?
Pošalji mi jebeni rukopis, Džeri!
Zovem kao odgovor na pisma koja sam dobio od vas.
Nisam siguran kako ste me našli.
Možda ste dobili moj poštanski fah od starog agenta ili samita.
Saul. Prema hebrejskoj Bibliji,
Saul je bio prvi kralj Izraela.
Kladim se da to nisi znao.
Vaša pisma su neželjena i predstavljaju uznemiravanje,
pa vas molim, prestanite da ih šaljete. Čujete li me?
Jer nisam ovde da budem nečija jebena inspiracija.
Nečija jebena muza.
Čula sam negde vaše ime. Jeste li poznati?
Ko si ti jebote? - Niko važan.
Ti si taj pisac. - 21. juna. 1981.
Noksvil. Ta knjiga će te sjebati.
Ludak uvek traži izgovor da bude lud,
Pretpostavljam, znaš? - Morao je biti kažnjen.
Ko je morao biti kažnjen? - Bog. Rč je o svešteniku koji pronalazi Boga.
Metaforicki? - Ne, zapravo.
Prava kombinacija reči nateraće čoveka da uradi...
Mi smo za njega samo red domina. - ... skoro sve.
Kažete da postoji skrivena poruka u toj knjizi?
Jebeni ludak. Taj tip je jebeni...
Ne moram da slušam ovo. Znam šta sam rekao.
Izbledeti u prah. nestati. Moraš da zapamtiš...
Ne znaš ti sranje. Prestani da mi pišeš, ok?
Šta kažu? - Ništa. Reči...
ako ne znate kako da ih koristite...
Ako te nađem... - ... sigurni su
izigraće vas. - Razumeš?
Jebeno ću te ubiti! - Gdine Kogbarn?
Ove su upravo stiglo za vas.
Dobili smo rukopis. To je briljantno.
Anonimus? Ma hajde.
Ne postoji niko ko piše kao ti.
Znam gde smo, gdine DuKent. Znam tačno gde smo.
Na kraju smo drugog čina, zar ne?
Tu protagonista dostiže svoje granice.
Dovodi u pitanje njihovu vrednost. Njihov razum. Sve.
Zato što znaju da put koji se pređe
bledi u poredenju sa onim što je pred njima.
I u ovom trenutku, gdine DuKent,
da se mora doneti odluka.
Da li nastavljaju,
ili se zaustavljaju i vraćaju se nazad?
Ali samo oni mogu napraviti taj izbor.
I tu ste, gdine DuKent, zajebali stvar.
Pošto je vaš protagonista sada
previše svestan vašeg narativa,
a da stvar bude još gora, on je i pisac.
Dakle, on tačno zna šta treba dobroj priči, a takođe i kako da je sabotira.
Koji je najveći greh koji pisac može da počini?
Znaš li?
Biti dosadan.
I to je upravo ono što ću ti dati, jebena glupa pizdo.
Dug, razvučen, bez događaja, dosadan kraj.
Zato što nikoga nije briga za nadahnuti drugi
čin ako je tvoje finale velika gomila sranja.
Zar se ne bi složio?
2, 6, 6, 2.
Bez sumnje.
Ko je to? - Federalni maršali Sjedinjenih Država, gdine Kogburn.
Ah, sada smo postali federalni, zar ne?
Možete li izaći napolje, molim vas?
Pretpostavljam da ste odštampali neku ubedljivu ličnu kartu?
Je li sve u redu, gdine Kogbarn? - Je li sve u redu sa tobom?
Jeste li bili u Novom Meksiku pre nekoliko dana? - Ne znam, reci mi.
Možete li da nam kažete razlog putovanja? - Bio sam u poseti nekome.
Je li taj neko bio Dvajt Taford?
Pa, to nije zločin, zar ne?
To nije zločin, ser, ali predstavljanje kao Ričard Smit
na recepciji, to je zločin. - Odakle znate to?
Svesni smo istorije izmedu vas dvoje, u redu?
Samo pokušavamo da shvatimo zašto biste sada želeli da odete da ga vidite.
Zatvaranje, pretpostavljam.
Je li vas Dvajt Taford kontaktirao u poslednja 24 sata?
Ne. Zašto bi to uradio? - Gledali ste televiziju jutros?
Ja nemam televiziju. Ja nisam takva osoba.
Zašto?
FBI-jeva potraga fokusira
svoju potragu za Dvajtom Tafordom u oblasti Los Alamos u Novom Meksiku.
Uprkos tome što je držan u zatvoru sa maksimalnom sigurnošcu,
Taford se nekako provukao pored čuvara sinoć,
izazivajuci paniku širom zemlje.
1981. stigao je Taford
u kampusu baptističkog univerziteta u Noksvilu sa puškom.
Nanišanio, uperio je pištolj u gomilu ispod
a ustrelio je na desetine.
Poginulo je 13 studenata i profesora.
On je odgovoran za najsmrtonosniju pucnjavu u istoriji Tenesija.
Jedan svedok je to opisao kao masovni haos.
Niko nije znao odakle dolaze meci, ni kuda da beži.
Ali takva je bila i Orvelova 1984
ili Džojsov Uliks kada je prvi put objavljen.
Jedini zločin koji je gdin Kogburn ikada počinio
je što je napisao jednu knjigu. - Dakle, počinje sa autorovom namerom?
To je pošteno reći. - Dakle, koja je namera Paklene mašine?
Verujem da samo gdin Kogburn može da odgovori na to pitanje.
Polako, gdine Kogbarn. - Još uvek uzimamo sladoled?
Ne. Idemo po ribu, nekuvanu. Kao, sirova riba.
Fuj. Ne. Želim sladoled.
# Jadna ja
# Bože
# Secundum magnam?
# Misericordiam?
# Tuam
# Jadna ja
# Bože
Samo joj daj 5', onda je bina tvoja.
Predstava je tek sutra u 7, pa pretpostavljam da bi trebalo da imate dovoljno vremena da se pripremite?
Ok naravno.
# Misericordiam...
Pre godinu dana nisam mogla ni da je nateram da peva u kolima.
Ona je tvoja ćerka? - Da.
Prošle nedelje je rezervisala svoj prvi TV posao. Mislim, ništa posebno.
Ulazak na jednu od onih emisija skrivenih kamera? Ali volela je to.
Šta je bila emisija? - Nikad ti to ne govore.
Imali su je da se igra u parku ili tako nešto?
Direktorka kastinga, bila je divna.
Bila je sjajna, sjajna sa decom.
Imate li decu? Trebali bi ih odvesti tamo.
Biskup i top. Mislim, neverovatno. Tako je dobro. - Biskup i top?
Da, ona je odlična sa decom, da.
Jedva čekam da rezerviše drugi posao.
# Jadna ja
# Bože
# Secundum magnam
# Misericordiam...
# Tuam
Rezervacija?
Gdine? Nešto ste zaboravili.
Oh!
Ne mrdaj.
Umm... U stvari, uzeću još jednu tonik-votku.
A moj saradnik ovde, viski, verujem?
Ustani. Ne radimo ovo ovde. - Pa, verujem da hoćemo. Šta misliš
taj revolver će me ubediti u suprotno? Zašto ne pokušaš?
Nisam sigurna da ćete imati mnogo sreće, s
obzirom da smo izvadili sve metke iz pištolja.
Sereš. - Pa, postoji samo jedan način da saznamo.
Jasno. Dakle, mislim da ćemo to uraditi,
pa zašto ne sedneš?
Šta hoćeš? - Od tebe? Ništa.
Ko si onda ti? - Recimo da mladi par želi da se venča.
Oni sebi pronalaze organizatora venčanja.
Ili ako želite da organizujete otmenu večeru, unajmite kuvara.
Ali ako trebaš da okreneš nečiji svet naglavačke, onda unajmiš mene.
I to je ono što mislite da radite?
Ne, to je ono što sam uradila. Dokaz za to ste vi
sedi tačno naspram mene. Hvala.
Razlog zašto sedim naspram tebe je zato što sam našao tvoju lažnu ćerku.
Ti si bolestna, ugrožavaš tako klinca.
Ugrožavam? To je malo dramatično, zar ne?
Taj mali anđeo je otišao kući sa 300 $ u džepu.
Sve što je trebalo da uradi bilo je da se nekoliko sati pretvara da je neko drugi.
Zar to nije ono što ste radili poslednjih 25 godina?
Znaš li koja je razlika izmedu tebe i mene...
je znam šta sam.
Ja sam lažov. I jebeno sam dobra u tome.
Mogu biti sve što želiš da budem. Može biti osoba, kompanija, scenario.
Obično su oznake neka vrsta političara i izvršnih direktora.
Uvek su dosadni. Oni su uvek zaboravni.
I to je ono što vas odvaja od njih.
Šta, jer nisam dosadan? - Oh ne, ti si jako dosadan.
Ali nisi zaboravan. I zato sam prihvatila ovaj zadatak.
Jer će te istorija pamtiti, Brus.
I to mi stvarno smeta.
Zato što se oblačiš u svoju odeću Sem Šeparda,
i piješ kao Kapote i živiš kao Tompson,
sve da bi svet znao da postoji umetnički genije,
ali ti i ja znamo da nema umetnčkog genija. Nema mističnosti. - Začepi.
Imaš sreće. Sagradio si svoju kulu od slonovače ciglu po ciglu lažima.
Začepi jebena usta. - A ja sam tu da se pobrinem da izgoriš u njoj.
Jer vidite, ponos je Ahilova peta
osrednjih muškaraca. - Začepi sa svojim jebenim govorom o ponosu.
To nije razlog zašto sam ovde. - Jasno. Izvinjavam se. Da naravno. Moja greška. Dakle...
tu devojcicu, tako sam nemarno ugrozio.
Ok, ovde totalno hipoteticki, šta ako, samo šta ako,
sam želela da nadeš devojku, njenu majku, moju kancelariju,
gomila priznanica, sve to? - Jel tako.
Dobro, pa, to bi te učinilo jebenim genijem,
a ja mislim da nisi. - Ne.
Verovatno ne.
Gdine? Gdine?
Nešto si zaboravio.
Gdine? Gdine? Nešto ste zaboravili.
Čekaj... - Oh!
Čekaj. - Nisam sigurna da ćeš imati mnogo sreće,
s obzirom da smo izvadili sve metke iz pištolja.
Sereš. - Postoji samo jedan način da saznamo.
Postoji samo jedan način da saznamo.
Čekaj. Čekaj
Slušaj, ne znam...
Ko si ti? - Oh, niko važan. Ja sam samo glasnik.
Ko onda šalje jebene poruke?
Ne brini, Brus. Videćete ga uskoro.
Jesi li dobro?
Imam odrezak u frižideru ako želiš.
Hajde.
Saul?
Saul? Saul! Hej! Hej!
Saul!
Jebem ti.
Saul!
Halo?
Brus?
Taj tvoj pas ima mnogo duha.
Želite li da izadete i razgovarate o tome?
Ne?
U redu.
Pakleni pištolj imaš ovde, Brus.
Da sam imao jedan od ovih tog dana,
sredio bih mnogo više od 13, to ću vam reći.
Kao pucanje na ribe u buretu.
Prvih 8m koje sam ubio, bilo je lako.
Samo su stajali tamo. Bez emocija.
Zbunjeni.
Kao da ništa od toga nisu mogli shvatiti.
Jer sada ne možeš da shvatiš od ludila...
možeš li, Brus?
Ne. Ne možeš.
Ali vi ste ubili 13, a ne 8.
Za šta su kriva ostala petorica?
Trčanje pravim linijama, pretpostavljam.
Ah. - Zaista bih voleo da smo se ti i
ja sreli pod različitim okolnostima.
Zato što imam mnogo pitanja o toj tvojoj knjizi.
Ššš! Ššš!
Ne brini, Brus.
Ne dam da umreš, pobrinuću se za to.
Vidiš,
dao sam 20 godina svog jebenog života za tu tvoju knjigu.
A sada će mi trebati neki odgovori.
800 stranica.
I ne postoji ništa, i ne mislim
ništa, što nisam spreman da uradim.
„Eto ih.
Jedan po jedan, dva po dva,
taj dugi red koji puzi uz trotoar.
Graditelji. Lekari.
Farmeri. Vodoinstalateri. Lopovi.
Svi ulaze u Božiju kuću kao mravi
hodajući preko pokrivača za piknik. "
Bože, znaš kako sa rečima, Brus.
„Tada je sveštenik pomislio...
„... zašto mi se ne pridruže ovde na travi?
Na taj način, oni koji žele sunce, dobiju ga,
a oni koji neće, ne dobiju.
Ovako, mogu im reci istinu.
Da je 35°C.
To je sve što sigurno znam.
Ostalo je na tumačenju. "
Knjiga...
Šta sve to znači?
Molim vas...
Pa, želeo bih da vam kažem...
ali istina je...
Nisam ja to napisao.
Profesor.
Elajdž je bio na aparatima za održavanje života poslednje 2. nedelje.
Čak i da se probudi, nikada ne bi bio isti.
Moja žena i ja se slažemo da...
treba da prekinemo njegovu patnju.
O čemu bih pisao?
Bilo šta. Šta god poželiš.
Rec je o svešteniku.
Ima li naslov? - Ne, ne još.
2, 6, 6, 2.
2, 2, 6,
6, 2, 9.
1, 1, 5, 1, 4, 9.
2, 2, 6, 6, 2, 9.
2, 2, 6,
6, 2, 9.
1, 1, 5, 1, 10.
2, 2,
6, 6, 2, 9.
1.
6.
1.
7.
2.
9.
„Eno ih. Jedan po jedan, dva po dva,
taj dugi red koji puzi uz trotoar.
Graditelji, lekari, ulitelji, farmeri, vodoinstalateri, lopovi.
Svi ulaze u Božiju kuću kao mravi
marširajuci preko pokrivača za piknik.
Ilajdža?
Kako ste me našli?
V... sa puno i puno...
od strpljenja.
Koliko dugo si ovde?
Skoro 5 godina, profesore.
O Bože.
Uzrok i posledica.
Akcija i reakcija.
Ako znate fizička svojstva nečega,
možete ga naterati da radi skoro sve što...
želite.
Ljudska bića se ne razlikuju.
Znači, znao si da dolazim? - Nadao sam se tome
zaključak, da.
Ja nisam gatara ja sam samo...
samo pisac.
Vidite, sve što sam uradio je da vam
postavim nekoliko prepreka na putu, a onda...
čekao da vidim šta ćeš uraditi.
I moram priznati da je pas...
bio je lep dodir.
Usput, kako je Saul, hm?
On će preživeti.
Hoće li nam se danas pridružiti gdin Taford?
Vidim.
To je dobro. Nikada nisam bio mnogo...
ionako jako voli taj kraj.
Kakav je to kraj?
Svaka priča
završava na jedan od 2 načina.
Ili se junak suoči sa svojim strahovima i ponovo se rodi,
ili je kažnjen
zbog neuspeha da se promeni.
I zaista sam radoznao, profesore.
Koja je vaša?
Nemoj mi držati predavanja.
Šta je trebalo da uradim?
Tvoj otac mi je rekao da će isključiti tvoju jebenu mašinu.
A ta knjiga je bila previše važna da bi samo
sedela na jebenoj polici! Šta hoćeš od mene?
Samo želim da uzmem
šta si voljan da mi daš.
U redu.
A poenta svega ovoga je...
...je kazna?
Pravda? Odmazda? iskupljenje?
To je poenta, zar ne?
Blok pisca.
Pošto si ukrao...
moju prvu knjiga, Brus, ja...
Mislio sam...
ne bi ti smetalo da mi pomogneš...
da napišem moju drugu knjigu.
Ali onda...
što sam više pisao,
što sam više shvatao,
"Ovo nije moja priča. "
Znam te... nisi ti to napisao.
Ali ti si to živeo.
Svaka stranica, svaki red, svaka reč.
Ne brinite, profesore.
Ovo je... srećan kraj.
25 godina je svet čekao
sledeće remek delo Brusa Kogburna.
I danas,
danas je dan
da im ga dajemo.
Zašto ovo radiš?
Moram da znam da sam više od knjige...
pun besa.
Zaista sam verovao da si umro.
Bio sam mrtav.
19'.
Biste li želeli da znate šta sam našao na drugoj strani?
Ja... našao sam...
ništa.
Ceo svoj život, ja...
krivio sam Boga za sve što nije bilo
nije bilo u redu sa mnom, i ja...
toliko sam želeo da ga svet...
upozna onako kako sam ga poznavao kao...
dete,
okrutno dete sa...
sa lupom.
A mi smo samo mravi sa kojima se On igra.
Ali onda...
umro sam.
I shvatio sam...
nema deteta.
Nema lupe.
Postojimo samo mi mravi.
A mi smo ti koji
smo zapalili vatru.
Svi ti pogrešni
Bogovi, sva ta verovanja...
...svo sranje.
Oh, šta je to?
To je pismo. - Ko je to? Kome ide?
Za mog agenta.
Završio sam sa igranjem ove uloge.
Šta si stavio u to pismo, Brus?
Brus?
Profesore?
Profesore!
Šta je u tom pismu?
Istina, Ilajdža.
To je istina.
Ilajdža?
Ovo je neverovatno pisanje.
Hvala vam, profesore. Izvrsno je.
Sad, odjebi. - Da. Hvala vam.
Ozbiljan sam, Ilajdža. Sve što sam pročitao o tvom,
to je za mene tako iznenađujuće. To je nepredvidivo.
Moraš biti profesionalni pisac.
Šta ako nemam šta da kažem?
Onda ne kopaš dovoljno duboko.
Kopaj duboko.
Ilajdža?
Šta mislite, profesore? - Jedva čekam da je pročitam.
Kopaj duboko. Kopaj duboko.
Šta je to? - Kopaj duboko.
Mislim da nisam mogao kopati dublje od ovoga, profesore.
Biće tako ljut na mene.
Ja... trebalo bi da sačcekam.
Ne znam da li mogu da čekam. - Čekaš šta?
Šta čekaš, Elajdža?
Da vidim izraz na licu Božijem.
Ne!
Moja žena i ja se slažemo sa tim
treba da prekinemo njegovu patnju.
Hvala vam za sve što ste učinili za našeg dečaka.
Moram da idem. Jako mi je žao.
Cenim što si mi rekao.
Ko...
sam ja?
Ko sam ja, zapravo?
To je pitanje koje postavlja svaki protagonista
treba da odgovori do kraja svoje priče.
Ako vaš heroj nije stigao
neka vrsta katarzične spoznaje o tome ko su
ili ono u šta veruju na poslednjoj stranici,
onda mi je žao što vas obaveštavam, dame i gospodo,
izneverili ste svog citaoca.
Profesore. Hvala ti za sve.
Ti si stvarno dobar učitelj.
Jeste li znali to?
Vi ste jedina osoba koja me razume.
Učinili ste me...
boljim piscem. Učinili ste me... učinili ste me boljim.
Ne bih mogao ovo bez vas.
Put koji gradite
da bi vaši likovi putovali,
ne bi trebalo da bude poplocano, ne bi trebalo da bude lako.
Jer saznati ko si...
nikad nije.
Ispravio suadnovic
# Pre nego što položim glavu da se odmorim?
# Ući ću u voz i krenuti na zapad?
# Gubim se u pesku i vinu?
# Jer Bog ne ide tamo gde sunce ne sija?
# Sunce ne sija
# Izgubim se na ivici puta
# Gde mišari krvare i kiša ne ide?
# Zato što je svet napravljen od mnogih stvari
# Bože ne usporavaj na anđeoskim krilima
# Anđeoska krila
# Uvek neko čeka na kapiji
# Otkotrljaću se u raj na paru rolera
# Nema više čekanja da moje vreme prođe
# Život je prekratak da bi stvari trajale
# Da stvari traju
# Kaže: „Zar ti nije dosadilo da budeš tako tužan
# Boca u tvojim venama neće boleti tako loše
# Možeš pobeci sa mnom na suncano nebo
# Oboje cemo biti stariji kad umremo
# Kada umremo
# Gubim se u pesku i vinu
# Jer Bog ne ide tamo gde sunce ne sija
# Sunce ne
# sija