‎Nu exista nicio misiune ‎sau vânătoare mai importantă
‎decât găsirea lui Osama bin Laden, ‎după 11 septembrie.
‎Vreau dreptate.
‎Circula un poster prin Vestul Sălbatic:
‎„Căutat. Viu sau mort.”
‎A fost o vânătoare ce a costat milioane,
‎dacă nu zeci de milione de dolari ‎în anii ce au urmat,
‎implicând mii de agenți ‎ai serviciilor secrete militare,
‎agenți de informații.
‎Era ținta cu numărul unu, ‎cel mai vânat om din lume…
‎și, ani la rând, SUA nu aveau ‎nicio informație despre el.
‎11 septembrie ‎a fost cel mai catastrofal eveniment
‎petrecut în țara noastră ‎după Războiul Civil.
‎Au fost uciși mii de americani.
‎Clădiri emblematice, ‎cum ar fi World Trade Center,
‎au fost făcute praf.
‎Osama bin Laden ‎era întruchiparea inamicului.
‎Era autorul,
‎era coordonatorul ‎acelor atacuri catastrofale.
‎Acest lucru a urgentat ‎misiunea prinderii sale,
‎pentru a-l împiedica ‎să repete evenimentele din 11 septembrie.
‎Știu sigur că bin Laden și ai săi ‎ar vrea să facă din nou rău Americii.
‎Bin Laden și ai săi ar vrea ‎să facă rău aliaților.
‎De unde știu asta? ‎Primesc zilnic informații
‎care-mi dovedesc că asta e dorința sa.
‎Au mâinile pătate cu sânge
‎de când cu 11 septembrie ‎și alte atacuri împotriva Americii
‎din Kenya, Tanzania și Yemen.
‎Trebuie să-i identificăm, să-i găsim
‎și să-i capturăm.
‎CIA s-a prezentat la Casa Albă ‎în jurul Zilei Muncii, în 2010,
‎și l-a informat pe președinte ‎în legătură cu o zonă de interes…
‎un loc din Pakistan unde suspecta
‎că locuia și se ascundea bin Laden.
‎Serviciile Secrete americane ‎au localizat o persoană
‎suspectată că ar fi curier al al-Qaeda
‎și curier al lui bin Laden în anii ‎ce au urmat atacurilor din 11 septembrie.
‎Serviciile de informații au reușit ‎să-i ia urma prin Pakistan.
‎O operațiune pe teritoriu pakistanez ‎era extrem de riscantă,
‎extrem de complicată,
‎dar era de mult timp în centrul misiunii ‎de căutare a liderului al-Qaeda.
‎Khalid Sheikh Mohammed și alți lideri ‎au fost capturați în Pakistan.
‎Au urmărit SUV-ul alb condus de curier
‎până la un complex neobișnuit ‎din orașul numit Abbottabad,
‎o comunitate plină de cadeți ‎ai Academiei Militare pakistaneze,
‎un fel de West Point al Pakistanului.
‎Era un caz circumstanțial ‎aflat într-o fază preliminară.
‎A fost văzut un singur individ ‎patrulând în jurul curții
‎și părând că face mișcare ‎în interiorul unei curți destul de mici.
‎Era o persoană ‎cu o statură fizică similară
‎cu ceea ce știam noi ‎despre Osama bin Laden.
‎Serviciile Secrete americane ‎au reușit să estimeze
‎doar în proporție de 50% ‎prezența lui bin Laden în acea casă.
‎CIA a prezentat cazul Serviciilor Secrete, ‎iar reacția președintelui Obama a fost:
‎„Dacă urmează să facem asta,
‎vreau variante.”
‎Prima ar fi fost o razie ‎inițiată de soldați americani,
‎cu scopul de a trimite o unitate de atac ‎a Pușcașilor Marini
‎în complexul din Abbottabad.
‎Să ai la dispoziție elicoptere,
‎să aduci la sol trupele de asalt, ‎să aterizezi în complex,
‎să perii întreaga zonă, ‎să identifici locuitorii complexului,
‎să-l cauți ‎și să-l capturezi pe Osama bin Laden.
‎În caz că întâmpini rezistență,
‎iei măsurile necesare de apărare
‎pentru a proteja piloții ‎și pentru a decola în siguranță.
‎Asta ar fi pe scurt.
‎Era genul de operațiune ‎cu care forțele americane erau obișnuite,
‎dar faptul că aceasta ‎urma să aibă loc pe teritoriu pakistanez,
‎națiune suverană în care americanii ‎nu aveau dreptul să pună piciorul,
‎a crescut cu mult gradul de complexitate.
‎Pakistanul a stârnit mereu ‎o mare frustrare.
‎Fără îndoială că existau ascunzători ‎pe teritoriul Pakistanului.
‎Pakistanul juca la două capete, ‎iar SUA nu avea toate datele necesare.
‎A adunat mulți adepți al-Qaeda în orașe.
‎În același timp, susținea talibanii ‎și alți insurgenți.
‎Guvernul american a fost cuprins de teamă
‎la gândul ‎că serviciile secrete pakistaneze
‎l-au susținut ‎și l-au protejat pe bin Laden
‎în anii ulteriori atacurilor.
‎În plus, Pakistanul e o țară nucleară.
‎A fost o operațiune ‎care se putea încheia foarte urât
‎din mai multe puncte de vedere ‎și cu multe consecințe geopolitice grave.
‎În ziua operațiunii,
‎cei implicați în procesul decizional
‎aflați la Washington s-au strâns ‎în Celula de Criză de la Casa Albă.
‎1 MAI 2011 ‎16:05
‎Razia a mers perfect la început.
‎Elicopterul intrat în Pakistan ‎n-a fost detectat.
‎Au sosit la timp la complex,
‎iar apoi, în primele secunde, ‎au început problemele.
‎Elicopterul a coborât mai mult ‎decât a estimat pilotul
‎și s-a prăbușit pe acoperișul unei case.
‎Era clar că nu va mai decola de acolo.
‎Întrebarea era ce facem cu acel elicopter
‎și cum scoatem soldații fără el.
‎În Washington, toată lumea era șocată.
‎Cu toții se temeau ‎că ar putea asista la un masacru
‎sau la capturarea pușcașilor marini ‎în interiorul unei națiuni aliate.
‎Toate aceste întrebări le dădeau târcoale
‎și, totuși, vice-amiralul McRaven ‎a spus foarte clar
‎că operațiunea va continua.
‎Acest incident nu împiedica ‎în niciun fel operațiunea.
‎În timpul raziei forțelor de asalt
‎nu se știa sigur ‎dacă bin Laden se afla în acel complex.
‎Apoi a urmat apelul către Washington ‎și înapoi către Afganistan:
‎„Pentru Dumnezeu și țară, Geronimo!”
‎Era codul rostit ‎pentru găsirea lui bin Laden.
‎Vestea a ajuns și la pușcașii marini ‎din Abbottabad:
‎„Osama bin Laden, ucis în acțiune.”
‎Vestea a ajuns și la Washington ‎și și-au dat seama pentru prima dată
‎că s-ar putea ‎să-l fi capturat pe bin Laden.
‎Pușcașii marini au stat în Abbottabad ‎aproximativ 40 de minute.
‎Existau câteva elicoptere de rezervă
‎care așteptau în apropiere.
‎Au distrus elicopterul prăbușit.
‎Au părăsit orașul ‎cu toate informațiile posibile
‎și cu cel pe care îl credeau ‎a fi Osama bin Laden
‎într-un sac pe podeaua elicopterului.
‎Întrebarea era: „Cum ne dăm seama ‎dacă e Osama bin Laden?”
‎Aveau agenți CIA ‎care-l cunoșteau pe bin Laden,
‎care îl vânau pe bin Laden ‎de ceva vreme
‎și care i-au identificat cadavrul.
‎Au așezat un pușcaș marin ‎în paralel cu cadavrul lui bin Laden
‎pentru a-i stabili înălțimea.
‎Chipul îi era prea distrus de gloanțe
‎pentru a fi identificat facial,
‎dar credeau că o vor putea face ‎cu ajutorul urechilor.
‎1 MAI 2011 ‎23:35
‎Bună seara!
‎În seara aceasta, le pot spune ‎americanilor și lumii întregi
‎că SUA au întreprins o misiune ‎în care a fost ucis Osama bin Laden,
‎liderul al-Qaeda.
‎Când am ieșit pe West Executive Avenue,
‎am privit în dreapta, ‎spre Pennsylvania Avenue…
‎și am văzut-o plină cu sute, ‎dacă nu mii de oameni
‎care se bucurau, se îmbrățișau
‎și se felicitau între ei.
‎Cu toții aflaseră vestea ‎în ultimele 45 de minute.
‎Au ieșit în mod spontan ‎pe străzile din Washington
‎ca să-și arate bucuria.
‎Am rămas fără cuvinte.
‎Dumnezeu să binecuvânteze America!
‎…libertate și dreptate pentru toți.
‎Era clar că acest moment avea o mare ‎însemnătate pentru americani.
‎Acesta era el.
‎- Bravo, echipa de securitate națională. ‎- Domnule!
‎Mulțumesc. Sunt mândru de voi.
‎- Ați lucrat bine. ‎- Mulțumim.
‎A fost o seară extraordinară.
‎La finalul ei, ‎i-am strâns mâna colonelului
‎și ne-am continuat treaba.
‎N-am bătut palma, n-am sărbătorit.
‎Am recunoscut importanța evenimentului,
‎dar în Afganistan ‎continuau alte 12 operațiuni.
‎Unele dintre ele erau, ‎din multe puncte de vedere,
‎mai dificile și mai riscante ‎decât cea încheiată.
‎Moartea lui Bin Laden, în multe feluri, ‎a marcat sfârșitul grupării al-Qaeda,
‎dar nu și sfârșitul amenințărilor ‎dezlănțuite de aceasta în lume.
‎Războiul din Afganistan,
‎instabilitatea din Irak durează, ‎din multe puncte de vedere,
‎mai mult după moartea lui bin Laden
‎decât înainte de a fi ucis.
‎UN SERIAL DOCUMENTAR NETFLIX
‎Facultatea de Drept ‎a Universității George Mason
‎e la doar câțiva kilometri de Pentagon.
‎Ca mulți americani, desigur, ‎am fost șocat, consternat, înfuriat,
‎toate acele emoții ‎pe care oamenii încă le simt.
‎Simțeam că trebuie să fac ceva,
‎că trebuie să iau parte la luptă.
‎Citisem în anul trei ‎în ‎The Washington Post
‎despre impactul pe care l-au avut avocații
‎în timpul procesului de la Nürnberg
‎apropo de aplicarea legii ‎și a principiilor
‎respectate în prezent, cel puțin teoretic, ‎în întreaga lume,
‎privind dreptul la un proces corect ‎pentru inculpați,
‎și mi s-a părut o carieră interesantă.
‎Când m-am întors din Irak, ‎după un stagiu scurt,
‎am petrecut doi ani în Germania ‎ca avocat militar din oficiu,
‎reprezentând soldați ‎în fața Curții Marțiale.
‎Îmi amintesc ‎că eram la plimbare cu câinele,
‎că am fost sunat ‎de un oficiu de plasament și mi s-a spus:
‎„Jason, avem o misiune importantă ‎pentru tine.
‎Ce spui de Golful Guantánamo?”
‎Era 2011.
‎Trecuseră zece ani de la 11 septembrie.
‎Și, în acel interval, se aflaseră ‎multe despre torturarea deținuților,
‎despre unele probleme asociate
‎cu poziția extrem de agresivă a Americii ‎în cazul războiului contra terorii.
‎Erau multe îngrijorări legate ‎de libertățile civile.
‎Am fost anunțat mai târziu ‎că voi fi avocatul din oficiu
‎al lui Khalid Sheikh Mohammed, ‎autorul autodeclarat al atacurilor.
‎Acuzațiile împotriva acestuia
‎erau că ar fi plănuit, organizat ‎și coordonat atacurile din 2001
‎și că ar fi plănuit singur totul.
‎Khalid Sheikh Mohammed a fost capturat ‎în Rawalpindi, în 2003,
‎de forțele pakistaneze.
‎A fost închis apoi de CIA
‎în mai multe locuri din afara SUA ‎numite „Locuri negre”,
‎fiind supus ‎unor „tehnici de interogare îmbunătățite”,
‎pe care alții le-ar numi tortură.
‎FOTOGRAFII NEPUBLICATE DIN GUANTÁNAMO ‎SEPTEMBRIE 2006
‎A fost privat de somn ‎pe o perioadă îndelungată.
‎Se presupune ‎că nu a dormit până la 180 de ore.
‎Conform registrelor desecretizate, ‎a suportat 183 de ore de înec simulat.
‎A ajuns în Golful Guantánamo.
‎Cum ai reacționat ‎când ai aflat că urma să-l aperi?
‎În acest caz, desigur,
‎lupta pentru drepturile deținuților ‎de la Guantánamo
‎nu e un subiect politic convenabil ‎pentru nimeni.
‎Nu e vorba despre client,
‎ci despre apărarea drepturilor tuturor.
‎Casa Albă vrea limite impuse de Congres
‎cu privire la metodele de interogare, ‎apoi de punere sub acuzare
‎sub îndrumarea comisiilor militare.
‎De ce să nu-i judece în Statele Unite?
‎Avem un sistem de justiție penală ‎puternic și solid.
‎Cred că e o întrebare corectă.
‎Am judecat câțiva teroriști ‎în State Unite.
‎Un exemplu-cheie este Zacarias Moussaoui.
‎Zacarias Moussaoui ‎ispășește o pedeapsă pe viață,
‎fiind condamnat de un tribunal federal ‎în urma atacurilor din 11 septembrie.
‎Îngrijorarea noastră ‎e că nu toți deținuții
‎de la Guantánamo se vor reprezenta singuri ‎și vor pleda vinovați.
‎Problema e că s-ar folosi ‎de acest proces
‎pentru a condamna Statele Unite
‎și pentru a lăuda eforturile al-Qaeda ‎și alte grupuri teroriste.
‎Ar fi o ocazie ca acești indivizi ‎să facă propagandă.
‎Suntem îngrijorați ‎și pentru siguranța tuturor.
‎Există îngrijorări despre eventuale ‎atacuri teroriste în timpul procesului.
‎Problema era că deținuții ‎de la Guantánamo erau torturați.
‎Asta ridica o mulțime de probleme.
‎Cum ar fi reacționat juriul ‎la aflarea acestor acuzații?
‎Dacă declarațiile erau date sub tortură,
‎cum puteau fi acestea luate ‎în considerare?
‎Apărarea ar putea să conteste ‎luarea în considerare a mărturiilor.
‎Noi, Centrul pentru Drepturi ‎Constituționale, împreună cu alți avocați,
‎am înaintat un caz ‎habeas‎ în primele ‎săptămâni de după 11 septembrie,
‎contestând poziția guvernului ‎că deținuții nu aveau dreptul
‎să știe de ce sunt reținuți ‎sau să conteste reținerea lor.
‎Acel caz a ajuns ‎până la Curtea Supremă de Justiție.
‎Curtea Supremă a ascultat azi pledoarii
‎ce lovesc direct ‎în inima războiului contra terorii.
‎Detenția a peste 600 de suspecți ‎de acte de terorism
‎la Baza Navală SUA ‎din Golful Guantánamo, Cuba.
‎Judecătorii analizau legalitatea ‎acelor detenții.
‎În 2006, Curtea stabilea ‎ilegalitatea comisiilor militare
‎fiindcă încălcau legea internațională.
‎Deținuții din Războiul contra terorismului ‎sunt protejați de Convenția de la Geneva.
‎La finalul lui 2006, ‎a trecut Legea comisiei militare
‎pentru a legaliza tot ce Curtea Supremă ‎stabilise ca fiind ilegal
‎cu câteva luni înainte.
‎Una a fost înlăturarea ‎habeas corpus.
‎A luat drepturile ‎tuturor deținuților de la Guantánamo
‎pentru a contesta legalitatea detenției ‎și tratamentului aplicate acestora.
‎Habeas corpus‎ le dă dreptul de judecată.
‎Despre asta e vorba.
‎E simpla șansă ‎de a-ți prezenta cazul la tribunal.
‎Să refuzi dreptul de ‎habeas corpus ‎înseamnă să renegi legea.
‎E ca și cum ai stabili că în Guantánamo
‎se aplica legea din Cosmos.
‎În 2009, la preluarea Președinției, ‎Barack Obama
‎a dat ordinul de a pune capăt ‎tuturor comisiilor militare,
‎proceselor speciale din Guantánamo ‎și de desființare a închisorii într-un an.
‎Mare parte din problemele de la Guantánamo ‎au intrat într-o perioadă de nesiguranță,
‎timp în care administrația Obama ‎a încercat să găsească soluții.
‎Odată cu încheierea războiului ‎din Afganistan, Congresul va fi nevoit
‎să ridice restricțiile rămase ‎în transferul deținuților
‎și să desființăm închisoarea ‎din Golful Guantánamo.
‎Noi combatem terorismul
‎nu doar prin informații ‎și acțiuni militare,
‎ci și respectându-ne ‎idealurile constituționale.
‎Însăși administrația Obama
‎și-a pierdut dorința de a schimba ceva.
‎Avea alte priorități politice.
‎Cu toții avem dreptul ‎la o judecată corectă.
‎Iar mie mi s-a cerut ‎să-mi apăr clientul cât de bine pot.
‎Dacă aceste tehnici ar fi fost aplicate ‎unui cetățean american,
‎unui infractor sau criminal american,
‎publicul ar fi fost șocat.
‎Am crescut în Virginia, am învățat despre ‎Constituție și despre Drepturile Omului
‎și îmi doresc să cred că liderii noștri ‎ar da o lege dreaptă pentru toți.
‎Oricine ar analiza ‎Legea comisiei militare din 2006,
‎aprobată de administrația Bush, ‎și Legea comisiei militare din 2009,
‎aprobată de președintele Obama,
‎ar vedea că sistemul ‎era destinat eșecului din prima zi.
‎Întreaga structură a acestui sistem
‎te împiedica să-ți faci datoria ‎de avocat al apărării. Era dificil.
‎Era evident ‎că politica guvernului american
‎nu garanta dreptul la un proces echitabil.
‎Se asigurau că avocații ‎își fac treaba destul de bine
‎cât să pară un proces corect.
‎Dar nu trebuiau ‎să facă o treabă prea bună.
‎Structura procesului comisiilor militare
‎garanta că informațiile despre relele ‎tratamente suferite de acei bărbați
‎nu vor fi aflate niciodată.
‎Ascundea crimele de război.
‎Așa că am refuzat.
‎Era total lipsit de etică.
‎Am demisionat din armata americană ‎ca ofițer activ.
‎Din perspectiva multora,
‎Khalid Sheikh Mohammed era răul absolut.
‎Nu-i așa? Ne referim ‎la atacurile asupra WTC
‎și asupra Pentagonului.
‎De ce a meritat să demisionați ‎pentru a-l apăra pe acest om?
‎Ați părăsit armata.
‎Da, știu ce spuneți.
‎Înțeleg.
‎Am renunțat la serviciul activ în armată.
‎Dar nu simt că am renunțat la ceva anume.
‎Simt că mi-am apărat punctul de vedere. ‎Eu așa văd lucrurile.
‎Asta am simțit să fac.
‎Știu un citat extraordinar ‎din Anton Myrer.
‎„Dacă ai de ales între a fi un soldat bun
‎și un om bun,
‎încearcă să fii om bun.”
‎Când e vorba de unul ‎precum Khalid Sheikh Mohammed,
‎cum se face ‎că acel caz a rămas nerezolvat?
‎Faptul că și după 20 de ani ‎avem încă deținuți
‎în cazuri nesoluționate
‎îi poate face pe unii ‎să critice procesele comisiilor militare.
‎Mie îmi spune doar că e foarte greu ‎să ai de-a face cu astfel de oameni,
‎care continuă să prezinte ‎o amenințare pentru țara noastră.
‎Iar asta se reflectă și în faptul
‎că nu doar președintele Bush ‎a luptat cu aceste probleme,
‎ci și Obama, și Trump,
‎și sunt sigură că o va face și Biden.
‎Cum ajungem la o concluzie?
‎Asta se întâmplă în prezent ‎pentru că am torturat.
‎Au trecut 20 de ani de la 11 septembrie ‎și încă încercăm să aflăm
‎ce să facem cu cei care ne-au atacat.
‎Într-o călătorie din urmă cu câțiva ani
‎am cunoscut un jurnalist străin, ‎fost deținut pentru scurtă vreme.
‎Mi-a spus despre Guantánamo ‎ceva ce nu am uitat până azi.
‎A spus că Guantánamo nu e un loc,
‎e un concept.
‎E un concept
‎despre cine ne dorim să fim ca americani.
‎Și America e un concept.
‎Și vrem să luptăm pentru acel concept.
‎ÎN GUANTÁNAMO, SUNT APROAPE ‎780 DE DEȚINUȚI ÎNCĂ DIN 2002.
‎741 AU FOST ELIBERAȚI ‎ÎN ULTIMELE TREI ADMINISTRAȚII.
‎DINTRE CEI 40 RĂMAȘI, DOI ‎AU FOST CONDAMNAȚI DE COMISIILE MILITARE.
‎Datorită bărbaților și femeilor ‎în uniformă,
‎personalului civil ‎și multor parteneri de coaliție,
‎ne atingem țelurile.
‎Ca urmare, începând de luna viitoare,
‎vom putea scoate 10.000 de soldați ‎din Afganistan,
‎până la finalul anului.
‎Și vom aduce acasă 33.000 de soldați ‎până vara viitoare.
‎În discuțiile mele cu președintele,
‎am fost instruit, ‎în timp ce mă îndreptam spre Afganistan
‎și spre postul de comandant, ‎să încep procesul de schimbare
‎și să-l las în mâinile afganilor.
‎Aceștia urmau să asigure mare parte ‎din securitatea națională.
‎Vom trece de la o misiune ‎de luptă la una de sprijin.
‎Până în 2014, ‎această tranziție va fi încheiată.
‎Iar poporul afgan va fi responsabil ‎pentru propria securitate.
‎Urma să închidem teatrul de operațiuni.
‎În ziua în care am preluat comanda, ‎am întrebat:
‎„Câte unități avem în Afganistan?”
‎Dacă luăm în calcul avanposturile,
‎bazele operaționale și bazele militare ‎din Afganistan, în vara lui 2011
‎erau peste 800 asemenea unități,
‎câteva baze operaționale mici și mari,
‎zeci de mii de forțe ale Coaliției
‎cu avioane de luptă și de transport ‎operând neoficial pe piste
‎și pe aeroporturi din întreaga țară. ‎A trebuit să le închidem.
‎Era o sarcină uriașă.
‎Mi-au permis, în cele din urmă, ‎să aduc mii de soldați
‎care nu făceau decât să demilitarizeze ‎și să dărâme bazele,
‎tocmai pentru a evita imaginea ‎cu steagul talibanilor
‎arborat deasupra unei baze militare.
‎În luna martie a anului trecut,
‎a avut loc un atac mortal ‎asupra soldaților americani din Wardak.
‎Încă un atac din interior.
‎Sau „atac verde pe albastru”, ‎cum e numit.
‎La începutul lui 2012, ‎a circulat pe rețelele de socializare
‎o filmare cu niște soldați americani ‎urinând pe cadavrele unor afgani.
‎Acest lucru nu ne reprezintă.
‎Dar iată că aveam o filmare
‎și niște comentarii obscene ‎ale soldaților în timp ce urinau.
‎Acest lucru i-a înfuriat pe afgani.
‎A înfuriat guvernul afgan,
‎a înfuriat autoritățile militare afgane,
‎m-a înfuriat și pe mine.
‎Într-o săptămână, ‎un soldat afgan înfuriat de filmare
‎a atacat și a ucis pe loc ‎patru consilieri francezi.
‎Al cincilea a murit mai târziu, ‎iar alții au fost răniți.
‎Inițial, când britanicii și americanii
‎antrenau forțele de securitate afgane, ‎împărțeau aceleași baze.
‎Se trezeau, luau micul dejun, ‎făceau exerciții și luau cina împreună.
‎Astfel s-au format ‎legături puternice între ei.
‎Dar talibanii și-au dat seama rapid ‎că au găsit o metodă
‎de a distruge forțele de coaliție
‎și de a împiedica instrucția.
‎Din 2008, 2009
‎au devenit tot mai obișnuite cazurile ‎în care un soldat din armata afgană
‎se treze și ucidea patru sau cinci ‎soldați britanici sau americani.
‎Au existat cazuri ‎în care unii erau ofensați
‎de un ordin sau de o pedeapsă.
‎Cazurile au devenit atât de dese, ‎încât soldații au fost separați complet.
‎Consilierii sau soldații noștri ‎sunt atacați și uciși
‎chiar de indivizii pe care îi pregăteam
‎să se apere singuri.
‎Aceste atacuri aveau puterea
‎de a eroda coeziunea și legătura ‎coaliției pornind dinspre interior.
‎N-am reușit niciodată să-i punem capăt.
‎Afganii pot și vor lupta.
‎Luptă și mor pentru țara lor ‎de multă vreme.
‎Analizând numărul de victime ‎de-a lungul timpului,
‎au existat momente în care ne făceam griji ‎că pierderile erau atât de mari,
‎încât nu vor putea fi înlocuite.
‎Au pierdut foarte mulți soldați
‎în perioade ‎în care pierderile noastre erau minore.
‎Orice viață pierdută e o tragedie, ‎însă ei pierdeau foarte multe.
‎Acest lucru a continuat ani la rând.
‎Nu ai cum să spui ‎că afganii nu sunt luptători.
‎Pe măsură ce americanii ‎au început să se retragă,
‎iar amprenta noastră la sol ‎s-a redus tot mai mult,
‎comandanții americani au apelat ‎din nou la atacuri aeriene,
‎majoritatea fiind inițiate ‎cu drone aeriene fără pilot,
‎pentru a distruge fortărețele talibanilor.
‎Schimbarea tacticii însemna ‎că s-a înregistrat o creștere
‎a numărului civililor morți
‎Iar rezultatul a fost
‎întoarcerea civililor împotriva ‎forțelor americane și afgane
‎și împingerea lor în brațele talibanilor.
‎Utilizarea dronelor letale ‎și atacurile aeriene s-au întețit în 2009,
‎acoperind un teritoriu tot mai vast,
‎toate fiind aprobate ‎de administrația Obama.
‎Dl Obama a lansat un atac cu drone ‎mai agresiv decât al președintelui Bush.
‎Președintele nu a ținut ‎să ceară scuze pentru asta.
‎Zeci de comandanți calificați ‎și instructori al-Qaeda,
‎fabricanți de bombe ‎și agenți operativi au fost eliminați.
‎Oficialii pakistanezi spun că în acest an
‎dronele militare au lovit ‎peste 100 de presupuse ținte ostile
‎în zona tribală a Pakistanului, ‎de-a lungul graniței afgane.
‎Anwar al-Awlaki, agentul operativ ‎al-Qaeda născut în America,
‎care locuia în Yemen,
‎considerat foarte periculos ‎de oficialii Securității Naționale,
‎a fost ucis.
‎Acesta a fost urmărit luni de zile ‎în ascunzătoarea sa din Yemen.
‎În dimineața de vineri, ‎o dronă CIA și-a găsit ținta.
‎Anwar al-Awlaki a fost ucis ‎de o dronă americană.
‎Anwar al-Awlaki era imam în San Diego
‎când deturnătorii al-Hazmi și al-Mihdhar ‎locuiau în San Diego.
‎Presupun că au fost văzuți împreună ‎cu câteva ocazii.
‎Awlaki a devenit cunoscut ‎după 11 septembrie.
‎A devenit un predicator foarte radical.
‎Guvernul cerea autoritatea ‎de a ucide un cetățean american
‎fără un proces prealabil,
‎fără a lăsa tribunalul să decidă ‎dacă uciderea lui era legală,
‎susținută de fapte
‎sau dacă puteau fi utilizate metode ‎mai puțin letale.
‎N-a existat niciun atac
‎care să permită ‎autorizarea unei execuții extrajudiciare,
‎adică uciderea unor suspecți de terorism ‎fără niciun temei juridic.
‎Mulți vor spune ‎că atacurile cu drone erau utile,
‎că puteau elimina țintele.
‎Însă eu vă spun ‎că, odată cu eliminare a trei ținte,
‎au creat alte 3.300 de ținte.
‎Atacurile dronelor nu erau precise.
‎Atacurile dronelor au făcut ‎mii de victime colaterale.
‎Am întrebat la un moment dat ‎care ar fi o țintă legitimă.
‎În cele din urmă, ‎dacă simplifici totul,
‎orice bărbat de o anumită vârstă ‎putea fi considerat o țintă legitimă.
‎Când ucizi oameni fără teamă de pedeapsă, ‎creezi mult mai multe ținte.
‎Având arme precum dronele Predator,
‎trupele noastre pot iniția atacuri precise ‎asupra teroriștilor ascunși,
‎cruțând astfel vieți nevinovate.
‎Pe scurt, aceste atacuri au salvat vieți.
‎În plus, acțiunile Americii sunt legale.
‎Am fost atacați în 11 septembrie.
‎După o săptămână, ‎Congresul a autorizat utilizarea forței.
‎…petrecerea de logodnă.
‎Era o petrecere de logodnă.
‎La ce dată s-a ținut petrecerea?
‎E documentul oficial?
‎De câte ori mă întorc în satul meu,
‎nimic nu mai e la fel, totul e schimbat.
‎Aveam mulți prieteni în sat.
‎Am văzut mulți oameni cu membre amputate ‎din cauza bombardamentelor.
‎Aveau trupurile acoperite de sânge,
‎nu aveau mâini și picioare,
‎iar pielea lor era topită ‎din cauza flăcărilor
‎și atârna asemenea unei cârpe ‎agățate de braț.
‎Nu voi uita această suferință ‎nici dacă voi trăi 100 de ani.
‎Ne vom răzbuna, cu voia Domnului.
‎Mintea lor e plină de ură.
‎Voi creați teroriști.
‎Ați forțat mulți oameni nevinovați ‎să devină teroriști,
‎din cauza politicii voastre ‎de a ne ucide copiii.
‎Vor spune: „Dacă moartea e unicul ‎nostru destin, vom muri luptând.”
‎Se alătură talibanilor.
‎Credeți că soldații americani ar trebui ‎să rămână și să asigure stabilitatea?
‎N-aș fi total împotrivă, dar mă întreb
‎dacă vor fi acolo și peste 200 de ani.
‎Ce se va întâmpla până la urmă? ‎Va trece multă vreme.
‎Am făcut o mare greșeală ‎implicându-ne de la început.
‎Am avut niște strategi extraordinari ‎care habar nu aveau ce făceau.
‎E un dezastru.
‎Afganistan e un dezastru total.
‎De ce nu e Rusia acolo?
‎De ce nu e India acolo?
‎De ce nu e Pakistanul acolo?
‎Ce căutăm noi acolo ‎de la 9.500 km depărtare?
‎Trump a spus clar,
‎în public și în privat, ‎că vrea să retragă trupele.
‎Poporul american s-a săturat ‎de un război fără victorie.
‎Acest lucru e evident ‎în războiul din Afganistan.
‎Am vorbit cu mulți diplomați americani
‎și mi-au spus foarte clar ‎că lui Trump nici măcar nu i-a păsat.
‎Dacă aș vrea să câștig războiul,
‎Afganistanul ar dispărea ‎de pe fața Pământului.
‎S-ar termina în zece zile.
‎Nu doar că voia retragerea,
‎dar și-a spus: „La naiba cu afganii!
‎Nu vor înceta să lupte.
‎Nu există speranță pentru ei. Plecăm.”
‎Talibanii l-au ascultat, ‎iar acest lucru i-a bucurat mult.
‎Dl Trump a spus ‎că talibanii sunt oameni puternici,
‎dar și noi suntem puternici.
‎Oamenii puternici ‎trebuie să dea mână cu mână
‎și să facă lucruri mărețe împreună.
‎Le-a plăcut de Trump.
‎Simțeau că au un om la Casa Albă.
‎Nu, las-o baltă. E în ordine.
‎Da, intrați.
‎Bine. Ce faceți, dle?
‎Eu mă întreb ‎cum poate o țară democratică,
‎cum sunt SUA,
‎să discute cu un grup terorist ‎care le-a ucis 5.000 de soldați
‎despre problemele politice ‎ale Afganistanului.
‎M-a surprins.
‎După 18 luni de discuții ‎și două decenii de războaie,
‎americanii și talibanii au semnat ‎un pact mult așteptat,
‎menit să deschidă calea spre pace ‎și spre plecarea trupelor străine.
‎Trump a făcut o înțelegere cu talibanii
‎ca să retragă toate forțele americane ‎până la 1 mai 2021.
‎Guvernul afgan a eliberat ‎aproape 5.000 de prizonieri talibani,
‎căzând de acord ‎să elibereze mai mulți în august.
‎Înțelegerea era, practic, ‎între americani și talibani,
‎ignorând guvernul afgan.
‎Talibanii au căzut de acord ‎să nu atace forțele americane,
‎dar nu au căzut de acord ‎să nu atace guvernul afgan.
‎Ce au făcut?
‎Au demarat o campanie de asasinări.
‎Violența și vărsarea de sânge ‎cuprind părți din Afganistan,
‎amenințând să pună capăt tratatului ‎de pace și viitoarelor negocieri
‎menite să pună capăt ‎celui mai lung război al Americii.
‎Într-un mod foarte agresiv
‎și precis, au atacat ‎inima societății civile afgane.
‎Ceea ce am numi cu toții generația 2001.
‎Atacau femei,
‎educatori, învățători, profesoare.
‎Au ucis mulți reporteri și jurnaliști!
‎Oameni care reprezentau ‎inima democrației afgane.
‎I-au asasinat unul câte unul.
‎Și a fost foarte înfricoșător.
‎Am semnat un pact cu talibanii, ‎să stea la discuții cu alți afgani,
‎inclusiv cu guvernul,
‎să negocieze un traseu ‎spre o înțelegere politică
‎și să semneze un tratat permanent ‎de încetare a focului.
‎NEGOCIERI INTRA-AFGANE ‎12 SEPTEMBRIE 2020
‎Am văzut atunci
‎cum tabere afgane stăteau ‎față în față.
‎Imaginați-vă o masă de negocieri.
‎De o parte îi avem pe liderii talibani,
‎care de aproape un deceniu
‎au fost închiși la Guantánamo.
‎Oamenii care până ieri ne ucideau
‎ne tratează prietenește ‎și stau de vorbă cu noi.
‎Erau aroganți cu privire ‎la resursele și tehnologia lor.
‎Erau foarte încrezători și aroganți.
‎Le-au spus negociatorilor afgani:
‎„Ne va lua mai mult ‎să cădem la pace cu voi
‎decât să ocupăm direct Kabulul.”
‎Erau foarte încrezători.
‎Din punct de vedere militar, ‎americanii au folosit diverse strategii
‎și echipament militar în Afganistan.
‎Dar au eșuat la fiecare pas.
‎Nu au obținut succesul scontat.
‎Asta e o parte.
‎De cealaltă parte a mesei
‎se afla reprezentantul guvernului afgan.
‎Fawzia Koofi e o femeie uimitoare.
‎Întruchipează toate schimbările
‎ce au avut loc în Afganistan ‎în ultimii 20 de ani.
‎Cât a activat în Parlament ‎și de atunci încoace,
‎e unul dintre marii lideri ‎și militanți pentru drepturile femeilor.
‎Fawzia Koofi a pățit un lucru uimitor
‎înainte să înceapă discuțiile pentru pace.
‎Cineva a încercat să o ucidă.
‎Trebuia să ajungem duminică.
‎S-a întâmplat într-o vineri.
‎Era o mașină care bloca drumul.
‎Au început dintr-odată ‎să tragă din acea mașină.
‎Îți dai seama după câteva secunde ‎că ai fost împușcat.
‎Am început să sângerez
‎și nu-mi puteam mișca mâna.
‎Glonțul a lovit aici,
‎aici,
‎a fracturat un os și s-a blocat în mână.
‎Pe aici l-au scos.
‎Fiica mea m-a ținut trează, ‎spunându-mi să nu închid ochii.
‎Puteam să-mi pierd cunoștința ‎în urma hemoragiei.
‎Dar ea m-a ținut trează.
‎Avea legătură clară ‎cu negocierile pentru pace,
‎deoarece știau că vom fi aici.
‎Le era teamă de vocea mea.
‎Asta indică dimensiunea violenței ‎și a războiului din Afganistan,
‎importanța negocierilor pentru pace ‎ca să înceteze vărsarea de sânge.
‎Asemenea multor altor femei afgane, ‎am văzut talibani lovind femei pe stradă
‎pentru că nu purtau ‎hijab‎ sau burcă
‎sau pentru că s-au dus la medic ‎fără însoțitor masculin.
‎E îngrozitor să fii femeie ‎într-o țară ca Afganistan.
‎Câte compromisuri să mai facem ‎de dragul păcii?
‎Președintele Biden a decis să ne retragem.
‎Nu ne vom retrage în grabă.
‎O vom face responsabil, ‎calculat și în siguranță.
‎O vom face în deplină coordonare ‎cu aliații și partenerii noștri
‎care în prezent desfășoară în Afganistan ‎mai multe forțe decât noi.
‎Nu vom pleca până în 1 mai, ‎dar vom fi plecați până în 11 septembrie,
‎când vom aniversa 20 de ani.
‎Fără condiții.
‎Talibanii nu trebuie să facă nimic.
‎Am plecat.
‎Am fost în Kabul în decembrie 2020.
‎M-am văzut cu președintele Ghani.
‎Se simțeau abandonați.
‎„Îi iubim pe americani, ‎ținem și noi alegeri.
‎Suntem o democrație funcțională ‎din Orientul Mijlociu.
‎Credem în ceea ce credeți și voi.”
‎Eu am simțit teamă în glasul lor.
‎Îi speria plecarea americanilor,
‎apropierea și amenințarea talibanilor.
‎Câtă vreme nu se transmite la TV,
‎lumii nu-i va păsa.
‎SUA și-au îndeplinit scopul în Afganistan.
‎I-am prins pe teroriștii ‎care au atacat în 11 septembrie,
‎l-am prins pe Osama bin Laden
‎și am diminuat riscul ‎ca Afganistanul să devină o bază
‎care să continue atacurile împotriva SUA.
‎Ne-am atins obiectivele. ‎Acesta a fost scopul nostru.
‎Nu ne-am dus în Afganistan ‎ca să construim o națiune.
‎E dreptul și responsabilitatea ‎poporului afgan
‎să-și decidă viitorul ‎și felul în care să le fie condusă țara.
‎Talibanii preiau cu rapiditate controlul ‎asupra orașelor și districtelor.
‎Talibanii au declarat vineri ‎că dețin controlul asupra 85% din țară,
‎luptătorii apropiindu-se tot mai mult ‎de zonele strategice.
‎Îi întreb pe cei care vor să rămânem
‎câți fii și fiice ai Americii
‎sunt dispuși să riște?
‎Cât timp mai vreți să rămânem?
‎Oficiali din Ministerul Apărării spun ‎că ultimele trupe rămase în Afganistan
‎au părăsit baza militară aeriană Bagram
‎și au predat-o forțelor afgane.
‎Întrebarea mea ‎e unde sunt marii filantropi.
‎De ce nu reacționează filantropii ‎la această retragere din Afganistan?
‎Această retragere a cauzat deja ‎foarte multă suferință.
‎Imediat după ce americanii au încheiat ‎înțelegerea cu talibanii,
‎a avut loc un atac ‎asupra unei maternități
‎în care talibanii au ucis nou-născuți ‎și viitoare mămici,
‎atacuri asupra unor piețe, ‎în care au murit foarte mulți.
‎Am văzut atacul ‎asupra Universității americane din Kabul,
‎unde au împușcat cu sânge rece ‎tineri, inclusiv fete,
‎care voiau să întărească structura ‎țării lor în următoarele generații.
‎Mă întreb unde e indignarea. ‎Unde sunt marii filantropi
‎și de ce nu se întreabă ‎de ce susținem o organizație teroristă,
‎o organizație ‎cu intenții violente și criminale,
‎plecând din Afganistan?
‎În momentul în care forțele americane ‎vor părăsi Afganistanul,
‎terorismul internațional va reveni.
‎Și toată investiția făcută în Afganistan
‎în ultimii 19 ani va fi total irosită.
‎BAZĂ DE INSTRUCȚIE MILITARĂ AFGANĂ ‎2021
‎GENERAL YASIN ZIA ‎ARMATA NAȚIONALĂ AFGANĂ
‎Singurul lucru sigur
‎e că talibanii consideră ‎că au câștigat acest război,
‎că americanii fug
‎și că ar trebui să ia în primire ‎conducerea acestei țări…
‎GENERAL YASIN ZIA
‎…și să-și înceapă domnia.
‎Chiar dacă americanii își retrag trupele, ‎suntem pregătiți
‎să ne facem datoria.
‎Ne vom apăra țara ‎până la ultima picătură de sânge.
‎Nu vom lăsa țara pe mâna talibanilor.
‎E lupta noastră. E țara mea.
‎E poporul meu, e armata mea.
‎Nu uitați chipul ăsta.
‎Nu e vechiul Afganistan, e noua generație.
‎E noul popor, noua și tânăra generație
‎și noua armată.
‎M-am înrolat în armată ‎din cauza sentimentului de neputință.
‎Situația e mai bună acum.
‎Ne-am înrolat în armată ‎pentru a ne apăra casa.
‎Trebuie să ne apărăm țara.
‎Logica și crezul talibanilor ‎sunt că guvernul Afganistanului
‎e rezultatul ocupației Afganistanului.
‎Odată cu plecarea americanilor
‎trebuie distruse și consecințele ‎ocupației sale,
‎trebuie stabilit un nou guvern
‎acceptat de întregul popor afgan.
‎Mesajul meu către nenorociții de talibani
‎e că mi-am pierdut un copil în armată,
‎în încercarea acestuia de a-și apăra țara.
‎Nu voi înceta ‎să susțin armata națională afgană.
‎Îmi voi crește și restul copiilor ‎cu dorința de a se înrola în armată,
‎pentru a lupta împotriva opresiunii ‎și inamicilor țării
‎și pentru a-i distruge.
‎Vă asigur că ne dorim relații bune
‎cu americanii și cu NATO.
‎În acordul semnat între talibani ‎și americani
‎veți regăsi un lucru extraordinar ‎la care au renunțat talibanii,
‎și anume relațiile cu al-Qaeda ‎și alte grupări.
‎Au renunțat la un lucru foarte important.
‎Talibanii au renunțat la aceste relații ‎doar pentru continuarea negocierilor
‎și au jurat că au tăiat legăturile ‎cu al-Qaeda și alte grupări.
‎Acum, că americanii au luat decizia
‎de a-și retrage trupele după 20 de ani,
‎ne-au instruit într-un mod profesionist ‎și nu vor exista probleme.
‎Suntem gata să ne apărăm țara singuri.
‎ÎN 15 AUGUST 2021, TALIBANII AU CUCERIT ‎KABULUL, CAPITALA FGANISTANULUI.
‎EI AU RECÂȘTIGAT CONTROLUL ȚĂRII ‎DUPĂ 20 DE ANI DE RĂZBOI.
‎11 septembrie a schimbat lumea.
‎Țara noastră e în doliu.
‎Unii trebuie să facem un pas înapoi.
‎Să tragem aer în piept
‎și să analizăm implicațiile ‎acțiunilor noastre de azi,
‎pentru ca lucrurile să nu scape ‎de sub control.
‎Autorizația de a folosi forțele armate
‎a fost aplicată de 41 de ori
‎în vreo 19 țări,
‎fără vreo legătură cu 11 septembrie.
‎A fost folosită ‎și pentru spionajul intern.
‎A fost folosită în Somalia, în Yemen ‎și în alte țări.
‎A fost folosită peste tot în lume ‎ca bază pentru uzul de forță,
‎pentru a bombarda ‎și a iniția operațiuni militare.
‎E neconstituțional.
‎Pune bazele unui război perpetuu.
‎Nu m-am gândit niciodată
‎că autorizația de utilizare ‎a forței militare e folosită și azi
‎sau cel puțin citată de administrații
‎pentru folosirea forței ‎împotriva grupărilor teroriste.
‎N-am fi crezut vreodată așa ceva.
‎Ideea era să oprim al-Qaeda
‎și să punem punct după aceea.
‎Odată ce tăiam de pe listă Afganistanul ‎ca adăpost al teroriștilor,
‎autorizația pentru folosirea ‎forței militare ar fi devenit inutilă.
‎Avea scopul de distrugere al al-Qaeda ‎și a teroriștilor.
‎Însă e valabilă și azi. ‎Se va termina la un moment dat.
‎SUA AU CHELTUIT PESTE 2,3 TRILIOANE ‎DE DOLARI ÎN AFGANISTAN.
‎PESTE 2.400 DE SOLDAȚI AMERICANI AU MURIT ‎ȘI PESTE 50.000 AU FOST RĂNIȚI.
‎AU FOST UCIȘI CEL PUȚIN 150.000 DE AFGANI, ‎ÎN MARE PARTE CIVILI.
‎În multe feluri, 11 septembrie ‎e linia de demarcație
‎dintre secolul XX și secolul XXI.
‎Putem spune că e punctul de început ‎al istoriei moderne.
‎Evenimentele din 11 septembrie ‎au făcut America să se teamă.
‎Azi e antraxul, mâine va fi altceva.
‎Ce e? Unde se va opri?
‎Vedem acest lucru ‎în arhitectura clădirilor,
‎în spațiile publice în care trăim.
‎Ne-a afectat încrederea în instituții,
‎eșecul guvernului american ‎în perioada premergătoare atacurilor.
‎Dragi colegi, toate declarațiile de azi ‎sunt susținute de surse,
‎surse solide.
‎Eșecurile serviciilor secrete americane ‎și ale presei
‎în perioada de dinaintea războiul din Irak
‎au schimbat modul în care americanii ‎vedeau guvernul și presa
‎și în ce voci aveau încredere.
‎Știi măcar despre ce vorbim?
‎Ai citit un raport acum patru ani ‎și crezi că știi ce s-a întâmplat.
‎Putem spune că 11 septembrie a fost ‎prima teorie modernă a conspirației.
‎Fondurile Securității Naționale, ‎miliardele de dolari
‎investite în militarizarea ‎forțelor de ordine locale și statale
‎au adus acel război la nivel intern.
‎E una dintre cele două sau trei date ‎din istoria Americii
‎care au schimbat cu totul istoria SUA.
‎Din nefericire, ‎dacă Osama bin Laden ar mai trăi,
‎ar fi un om fericit sau măcar mulțumit.
‎Consecințele celor întreprinse de el ‎în 1988
‎s-au întins pe mai mult de trei decenii.
‎A provocat cea mai avansată armată ‎din punct de vedere tehnologic
‎din istoria omenirii, a Statelor Unite.
‎În 11 septembrie, ‎exista o singură al-Qaeda.
‎Azi există de patru ori ‎mai multe grupări teroriste străine
‎pe lista Departamentului de Stat ‎care împărtășesc ideologia al-Qaeda.
‎Încă îl consideră pe bin Laden ‎eroul lor, mentorul lor
‎și modelul lor în viață.
‎Expresia „Războiul contra terorismului” ‎a fost o chemare la luptă,
‎dar a fost foarte înșelătoare.
‎Aceasta ar fi trebuit ‎să existe dintotdeauna.
‎În felul acesta, scopul ar fi fost ‎prinderea vinovaților pentru 11 septembrie
‎care continuau să ne amenințe.
‎„Războiul contra terorismului” ‎înseamnă tot ce ne sperie.
‎Nu vreau să justific ‎investițiile de trilioane de dolari
‎sau să explic tot ce s-a investit
‎în cei 20 de ani de război.
‎Dar azi, peste 40% din elevii ‎din Afganistan sunt fete.
‎Numărul copiilor afgani care mor ‎la naștere s-a redus foarte mult.
‎Accesul la îngrijirea medicală s-a extins ‎pe tot teritoriul țării.
‎Oportunitatea afganilor ‎de a avea o educație credibilă,
‎nu doar una de nivel primar,
‎ci și de generală sau universitară, ‎s-a extins la nivelul întregii țări.
‎Unii vor spune că nu a meritat.
‎Dar când le vezi pe tinerele afgane ‎mergând la școală,
‎femei afgane în posturi de conducere
‎sau părți ale economiei afgane ‎dezvoltându-se competitiv
‎în relație cu alte părți ale economiei ‎din lumea liberă…
‎eu spun că s-au făcut progrese.
‎NU UITAȚI NICIODATĂ
‎E important să știi istorie.
‎Trebuie să înțelegem exact ‎ce anume a dus la 11 septembrie.
‎Atacurile de la WTC, ceea ce a urmat.
‎E important să știm partea frumoasă, ‎cea urâtă, cea rea și cea reală.
‎MEMORIAL ȘI MUZEU 11 SEPTEMBRIE ‎NEW YORK CITY
‎DEANNA LYNN GALANTE ȘI COPILUL EI NENĂSCUT
‎DÉSIRÉE BOUCHAT ‎SUPRAVIEȚUITOARE 11 SEPTEMBRIE
‎După 11 septembrie, ‎dacă m-ai fi întrebat „Cum te simți?”,
‎aș fi spus că sunt bine, că sunt în viață.
‎Nu mi-am dat seama că nu eram bine.
‎Eram un zombi funcțional.
‎Am înțeles doar în 2006.
‎Atunci s-a deschis muzeul.
‎Atunci am înțeles ‎că trebuie să-mi spun povestea.
‎Trebuia să vorbesc despre oamenii ‎pe care i-am pierdut, despre evenimente.
‎Să împărtășesc acest lucru.
‎BRENDA BERKMAN ‎CĂPITAN, FDNY, REZERVĂ
‎Legat de evenimentele din 11 septembrie,
‎sper că țara nu va uita ‎cum a încercat să se unească
‎și să se ajute.
‎Asta înainte să hotărâm să ne răzbunăm
‎sau să luăm măsuri ‎împotriva celor responsabili.
‎Avem multe lecții de învățat ‎din 11 septembrie,
‎dar nu ar trebui să credem că ura
‎e răspunsul potrivit.
‎Doar iubirea contează.
‎Asta e tot.
‎La fiecare aniversare a evenimentelor ‎din 11 septembrie, retrăim totul.
‎Nu uiți. Niciodată nu uiți. ‎Eu nu voi uita.
‎Rămâne pe veci cu tine.
‎Nu uiți niciodată.
‎FAYE GILMORE ‎MAMA LUI LEIGH
‎Dar marea mea bucurie ‎e că le-am găsit pe Leigh și pe Faye.
‎Viața mea s-a schimbat ‎după ce le-am întâlnit,
‎știind că sunt tefere.
‎Am păstrat legătura după aceea ‎și au devenit familia mea.
‎Ceea ce e minunat.
‎Până în ziua de azi, ‎Faye e mama mea din Chicago.
‎E un om extraordinar.
‎11 SEPTEMBRIE ‎ZIUA ADUCERII AMINTE
‎Andrew Anthony Abate.
‎Vincent Paul Abate.
‎Laurence Christopher Abel.
‎Alona Abraham.
‎William F. Abrahamson.
‎Richard Anthony Aceto.
‎Heinrich Bernhard Ackermann.
‎Paul Acquaviva.
‎Christian Adams.
‎America frumoasă
‎e aceea care crede în egalitate.
‎În Islam,
‎unul dintre cele 99 de nume ‎ale lui Dumnezeu este As-Salam,
‎care înseamnă „pace”.
‎„Pace” e unul dintre numele lui Dumnezeu.
‎Ce ambiție mai mare poate avea ‎o ființă umană,
‎decât să aducă o pace reală ‎și de durată pe pământ?
‎Subtitrarea: Mircea Pricăjan