Nije bilo uzvišenije misije,
važnije potjere na svijetu,
od pronalaska Osame bin Ladena nakon 11. rujna.
Želim pravdu.
Na starom zapadu bili su oni plakati:
„Traži se. Živ ili mrtav.“
Bila je to potjera na koju je SAD trošio milijune,
ako ne i desetke milijuna dolara godinu za godinom
s tisućama američkih vojnih obavještajnih analitičara
i službenika.
Bio je glavna meta, najtraženiji čovjek na svijetu…
a SAD mu godinama nije našao ni traga.
11. rujna bio je najkatastrofalniji događaj
u povijesti naše nacije nakon Građanskog rata.
Poginule su tisuće Amerikanaca. Znamenite zgrade poput WTC-a srušene su.
Osama bin Laden bio je slika neprijatelja.
On je bio počinitelj i organizator tog katastrofalnog napada.
Hitno se moralo uhvatiti Bin Ladena
da ne organizira nešto slično 11. rujna.
Znam da Bin Laden i njegovi pajdaši žele opet nauditi Americi.
Žele nauditi našim saveznicima.
Kako znam? Svakodnevno dobivam
obavještajne izvještaje koja ukazuju da to želi.
Imaju krv na rukama,
od 11. rujna i drugih nedjela protiv Amerike
u Keniji, Tanzaniji i Jemenu.
Moramo ih identificirati, pronaći
i uhvatiti.
RUJAN 2010.
CIA 6. rujna 2010. dolazi u Bijelu kuću
i obavještava predsjednika o postrojenju od zanimanja.
Kompleks u Pakistanu za koji sumnjaju da bi moglo biti mjesto
gdje Bin Laden živi i skriva se.
Američki su obavještajci pronašli nekoga
za koga su vjerovali da je bio Al-Kaidin
i Bin Ladenov kurir u godinama nakon 11. rujna.
Američka obavještajna služba počela ga je pratiti diljem Pakistana.
Djelovanje u Pakistanu bilo je iznimno opasno,
iznimno komplicirano,
ali dugo je bilo u središtu lova na vodstvo Al-Kaide.
Kalid Šeik Muhamed i drugi vođe
uhvaćeni su u Pakistanu.
Pratili su bijeli terenac koji je vozio kurir
u jedinstveni kompleks u gradu Abbottabadu,
odmaralištu gdje se nalazila pakistanska vojna akademija,
svojevrsni West Point Pakistana.
U početnim fazama bio je to posredan slučaj.
Jedan je pojedinac
redovito viđen kako ubrzano hoda dvorištem,
kao da pokušava vježbati
unutar skučenog prostora.
Ta je osoba fizički
približno odgovarala Osami bin Ladenu.
Najbolje procjene američkih obavještajaca
bile su da su šanse 50-50 da je ondje Bin Laden.
Dok je CIA predstavljala obavještajni slučaj,
predsjednik Obama rano je dao do znanja da želi opcije
ako od tog bude nešto.
Jedna je opcija bila američka racija
i ubacivanje napadačkog tima
marinaca u kompleks u Abbottabadu.
Poslati zračna vozila, u ovom slučaju helikoptere,
dovesti napadački tim i sletjeti u kompleks
te izvršiti njegovu pretragu,
identificirati korisnike,
naći i uhvatiti Osamu bin Ladena ako je ondje.
Ako naiđu na otpor,
neka poduzmu sve obrambene mjere
kako bi naši izvršitelji bili sigurni i neka napuste kompleks.
To je to, najjednostavnije rečeno.
AFGANISTAN
Američke snage dobro su poznavale takve operacije.
Ali činjenica da su je morali provesti u Pakistanu,
suverenoj naciji u kojoj SAD nije trebao biti,
pridavala je tomu dosta komplikacija.
Uvijek smo bili jako frustrirani zbog Pakistana.
Nije bilo sumnje da u Pakistanu postoje utočišta.
Pakistan je igrao za dvije strane, a SAD to nije shvatio.
U svojim su gradovima okupili mnogo pripadnika Al-Kaide.
Istovremeno su podupirali talibane
i druge pobunjenike.
Američka je vlada strahovala
da su neki elementi pakistanskih obavještajnih službi
možda podupirali ili štitili Bin Ladena
u godinama nakon 11. rujna.
Pakistan ima nuklearno oružje.
Ta je operacija mogla grdno poći po zlu
na mnogo načina,
s mnogo ozbiljnih geopolitičkih posljedica.
Na dan operacije
ljudi uključeni u proces odlučivanja
iz Washingtona
došli su u Bijelu kuću.
1. SVIBNJA 2011 16.05 h
Početak racije ide kao po loju.
Helikopter je neopaženo uletio u Pakistan.
Na vrijeme su došli u kompleks.
U prvih nekoliko sekunda iznad kompleksa došlo je do problema.
Helikopter se spustio tvrđe nego što je pilot htio.
Zapravo je pao na krov zgrade u kompleksu.
Bilo je prilično jasno da neće odletjeti odande.
Pitanje je što sad s tim helikopterom
i kako izvući postrojbu koja je njime došla.
U Washingtonu je svima stalo srce.
Odjedanput su se uplašili da će gledati masakr
ili čak zarobljavanje američkih marinaca u savezničkoj državi.
Ljudi si postavljaju pitanja,
a viceadmiral McRaven ubrzo javlja
da je operacija u tijeku.
Nije ni na koji način promijenjena.
U trenucima dok napadački tim pretražuje sobu po sobu,
još je neizvjesno je li Bin Laden ondje.
Zatim slijedi radiopoziv iz Washingtona prema Afganistanu:
„Za Boga i zemlju, Geronimo, Geronimo, Geronimo.”
To je bila šifra za pronalazak Bin Ladena.
Marinci iz Abbottabada javljaju:
„Osama bin Laden ubijen je u akciji.”
Čuli su to u Washingtonu i prvi put su pomislili
da su uhvatili Bin Ladena.
Marinci su 40-ak minuta bili na terenu u Abbottabadu.
U blizini su već čekali rezervni helikopteri.
Uništili su srušeni helikopter.
Odletjeli su sa svim podacima koje su mogli ponijeti
i čovjekom za kojeg su vjerovali da je Osama bin Laden
u vreći na podu helikoptera.
Pitanje je kako potvrditi da je to doista Osama bin Laden.
CIA-ini su resursi poznavali Bin Ladena.
Dugo su ga progonili.
Oni su identificirali tijelo.
Jedan je marinac legao uz Bin Ladenovo tijelo
da odrede njegovu visinu.
Lice mu je bilo previše oštećeno pucnjavom
da bi ga identificirali po njemu,
ali smatrali su da ga mogu identificirati po ušima.
1. SVIBNJA 2011. 23.35 h
Dobra večer.
Večeras mogu izvijestiti američki narod i svijet
da je SAD proveo operaciju u kojoj je ubijen Osama bin Laden,
vođa Al-Kaide.
Nad zemljom slobodnih
I domom hrabrih
Izašao sam na Aveniju West Executive
i pogledao udesno prema Aveniji Pennsylvania…
Bila je puna stotina, ako ne i tisuća ljudi
koje su na ulici navijale, trčale, grlile se, čestitale si.
Čuli su vijest u zadnjih pola sata do 45 minuta.
Spontano su izašli na ulice Washingtona
kako bi izrazili svoje osjećaje.
To me oduševilo.
Bože, blagoslovi Ameriku
…sloboda i pravda za sve.
Bio je to velik pokazatelj
onoga što je taj trenutak sigurno značio mnogim Amerikancima.
On je bio naš posao. Ovo je on.
-Bravo. -Gospodine.
Hvala vam. Ponosim se vama.
-Bili ste odlični. -Jesu.
Izvanredna večer.
Na kraju sam se rukovao s brigadirom
i onda smo nastavili s poslom.
Nije bilo davanja petica i slavlja.
Bilo je to priznanje da je ovo vrlo važno,
ali te je večeri u Afganistanu trajalo 12 operacija.
Mnoge su po mnogočemu
bile izazovnije, rizičnije od one koja je upravo provedena.
Bin Ladenova je smrt uvelike označila kraj Al-Kaide,
ali ne i kraj prijetnje koju je Al-Kaida uputila svijetu.
Rat u Afganistanu
i nestabilnost u Iraku, na mnogo načina
traju dulje nakon smrti Bin Ladena
nego prije Bin Ladenova ubojstva.
NETFLIXOVA DOKUMENTARNA SERIJA
NAPUŠTANJE AFGANISTANA
Moj pravni fakultet nalazi se nekoliko kilometara od Pentagona.
Poput većine Amerikanaca, i ja sam bio šokiran, uznemiren, ljut.
Sve ono što ljudi i danas osjećaju.
Smatrao sam da trebam nešto učiniti,
da trebam biti dio te borbe.
Pročitao sam članak u Washington Postu. Bio sam na trećoj godini.
O utjecaju sudaca tijekom suđenja u Nürnbergu nakon Drugog svjetskog rata,
u smislu unaprjeđenja vladavine prava i načela
koja se trenutačno primjenjuju diljem svijeta, bar u teoriji.
Odnose se na jamstvo poštenog suđenja za optuženike.
Smatrao sam to dobrom karijerom.
Kad sam se vratio sa služenja iz Iraka,
dvije sam godine bio u Njemačkoj kao vojni pravobranitelj
i zastupao vojnike na vojnim sudovima.
Bio sam u polju, šetao sa psom,
kad su me nazvali s fakulteta i rekli:
„Jasone, mislimo da imamo sjajan zadatak za tebe.
Guantanamski zaljev.
Bilo je to 2011.
Deset godina je prošlo od 11. rujna.
Na vidjelo je izašlo mnogo dopisa o mučenjima,
o problemima u vezi s
pretjerano agresivnim stavom SAD-a u borbi protiv terorizma.
Zabrinutost za građanske slobode.
Nazvali su me i rekli mi da ću biti odvjetnik
Kalidu Šeiku Muhamedu, samozvanom organizatoru 11. rujna.
Optužen je za planiranje, organizaciju i koordinaciju događaja 11. rujna
i da je on sve isplanirao.
Kalida Šeika Muhameda uhvatili su Pakistanci u Rawalpindiju 2003. godine.
Zatim ga je privela CIA
u raznim lokacijama izvan SAD-a koja se često nazivaju „crna mjesta”.
Ondje je podvrgnut naprednim metodama ispitivanja.
Drugi bi to nazvali mučenjem.
NIKAD OBJAVLJENA FOTOGRAFIJA IZ GUANTANAMA RUJAN 2006.
Podvrgnut je dugotrajnom uskraćivanju sna.
Navodno 180 sati.
Prema deklasificiranim zapisima, 183 je puta bio na mučenju vodom.
Završio je u Guantanamu.
Kako ste reagirali kad ste čuli da ćete ga braniti?
U ovom konkretnom slučaju
borba za prava pritvorenika u Guantanamu
nikomu nije bila politički prikladna tema.
Ali nije bitno tko je klijent. Riječ je o obrani svačijih prava.
Bijela kuća želi da Kongres propiše uvjete
ispitivanja i tuženja osoba osumnjičenih za terorizam
na predloženim vojnim povjerenstvima.
Zašto se pritvorenicima nije sudilo u SAD-u?
Imamo snažan i robustan kaznenopravni sustav.
Pošteno pitanje.
Nekim smo teroristima sudili u SAD-u.
Ključni je primjer Zacarias Moussaoui.
Zacarias Moussaoui služi doživotnu kaznu
pošto je osuđen na sudu u prvom suđenju za 11. rujna.
Dijelom smo bili zabrinuti jer neće svaki pritvorenik iz Guantanama
zastupati sam sebe i priznati krivnju.
Bili smo zabrinuti da bi suđenje mogli iskoristiti
da optuže SAD
i pohvale napore Al-Kaide i drugih terorističkih skupina
jer bi tim pojedincima to bila prilika za propagandu.
Brinuli smo se i za sigurnost, iskreno.
Postojala je ozbiljna zabrinutost od napada terorista tijekom tih suđenja.
Problem s pritvorenicima u Guantanamu bio je u tome što su bili mučeni.
To je pokrenulo lavinu pitanja.
Prvo je bilo što bi porota učinila da to čuje.
Drugo je što su priznavali pod mučenjem
i što bi to značilo za samo priznanje.
Obrana bi se vrlo snažno mogla uhvatiti za to.
Centar za ustavna prava s odvjetnikom je
podnio slučaj habeas corpus u prvim tjednima nakon 11. rujna, u veljači 2002.,
kojim osporava vladin stav da pritvorenici nemaju pravo
znati zašto su ih držali ili da ospore pritvor.
Taj je slučaj u konačnici došao do Vrhovnog suda.
Vrhovni sud danas je saslušao argumente slučaja o ratu protiv terorizma.
Pritvor više od 600 osumnjičenika za terorizam
u američkoj bazi u Guantanamskom zaljevu u Kubi.
Suci su provjeravali zakonitost tih pritvora.
Sud je 2006. godine rekao da su vojna povjerenstva nezakonita
jer krše međunarodno pravo.
Pritvorenici rata protiv terorizma zaštićeni su Ženevskim konvencijama.
Krajem 2006. donesen je Zakon o vojnim povjerenstvima
koji će ozakoniti sve ono što je Vrhovni sud proglasio nezakonitim
koji mjesec prije.
Ukinut je habeas corpus.
Svim pritvorenicima iz Guantanama oduzeto je pravo
da ospore zakonitost pritvora i postupanja prema njima.
Habeas corpus je pravo da na sudu kažete da je ono što vam čine nezakonito.
I to je sve.
To je samo prilika da vas poslušaju na sudu.
Odvjetniku je poricanje habeas corpusa zapravo poricanje zakona.
Služi da Guantanamo postane ono što su govorili da jest:
pravni ekvivalent svemira.
Kad je Barack Obama stupio na dužnost 2009.,
izdao je izvršnu naredbu da se obustave sva vojna povjerenstva,
posebna suđenja u Guantanamu,
i da se Guantanamo zatvori na godinu.
Mnogi problemi s Guantanamom više su godina ostali neraščišćeni.
Obamina je administracija pokušavala shvatiti što da učini.
Bliži se kraj rata u Afganistanu. Kongres ove godine mora ukinuti
preostala ograničenja premještaja pritvorenika
i zatvorit ćemo zatvor u Guantanamskom zaljevu.
Jer se protiv terorizma borimo
ne samo obavještajnim i vojnim akcijama
nego ostajući vjerni svojim ustavnim idealima.
Mislim da je Obamina administracija izgubila poticaj da nešto poduzme.
Imali su druge političke prioritete.
Svatko ima pravo na pošteno suđenje.
Od mene je traženo da branim svog klijenta najbolje što mogu.
Ako bi se te metode primijenile na državljanina ili građanina SAD-a,
na bilo kojeg branjenika pred američkim sudom, to bi bilo šokantno.
Odrastao sam u Virginiji, učio o Ustavu i Povelji o pravima
i htio sam vjerovati da će naši vođe donijeti zakon
pošten prema svima.
Ako pogledate Bushev Zakon o vojnim povjerenstvu iz 2006. godine
i Zakon o vojnim povjerenstvima iz 2009. koji je donio predsjednik Obama,
vidjet ćete da je od samog početka sustav osuđen na neuspjeh.
Osmišljena je struktura koja je otežavala
posao branitelja.
Znatno.
Bilo je očito da politika američke vlade zapravo nije da se ikomu pošteno sudi.
Bitno je da odvjetnici rade dovoljno dobro
da postupak izgleda zakonito.
Ali pobrinimo se da ne rade predobro.
Postupak pred vojnim povjerenstvima osmišljen je
da informacije o zlostavljanju koje su ti ljudi pretrpjeli
nikad ne izađu na vidjelo.
Skrivaju se ratni zločini.
Odbio sam.
Nije etično da to radim.
Dao sam otkaz u Američkoj vojsci kao vojni časnik.
Mnogi smatraju da nema gore osobe od Kalida Šeika Muhameda.
Zar ne? Taj užasni napad na Svjetski trgovački centar i Pentagon.
Zašto je zbog obrane tog tipa vrijedilo odustati od svog posla?
Napustili ste vojsku.
Razumijem vas.
Odustao sam od vojne dužnosti.
Ali u neku ruku nisam ni od čega odustao.
Zalagao sam se za nešto. Tako sam mislio…
i morao sam to učiniti.
U knjizi Antona Myrera ima sjajna rečenica.
„Ako dobijete izbor da budete dobar vojnik
i dobar čovjek,
budite dobar čovjek.”
Kako to da slučaj Kalida Šeika Muhameda još nije riješen?
To što u pritvoru imamo neke ljude gotovo 20 godina,
bez zaključenja,
neki bi mogli smatrati kritikom postupaka pred vojnim povjerenstvima.
Meni je to znak poteškoća u postupanju s takvim pojedincima
koji i dalje predstavljaju prijetnju sigurnosti naše zemlje.
To se vidi u činjenici
da se ne samo predsjednik Bush hrvao s tim problemima
nego i predsjednici Obama i Trump,
a morat će i predsjednik Biden.
Kako ćemo doći do zaključka?
Ovo se događa jer smo mučili.
20 godina nakon 11. rujna još pokušavamo shvatiti
što s ljudima koji su nas napali.
Prije nekoliko godina sreo sam stranog novinara koji je nakratko bio pritvoren.
Rekao mi je nešto o Guantanamu što ću pamtiti.
Guantanamo nije mjesto.
To je ideja.
To je ideja
o tome tko želimo biti kao Amerikanci.
Jer i Amerika je ideja.
Želimo se boriti za tu ideju.
OD 2002. DO 2021. U GUANTANAMU JE PRITVORENO OKO 780 LJUDI.
NJIH 741 PUŠTENO JE TIJEKOM PROTEKLIH TRIJU ADMINISTRACIJA.
OD PREOSTALIH 40, VOJNA POVJERENSTVA OSUDILA SU DVOJE.
LIPANJ 2011.
Zahvaljujući svojim izvanrednim ljudima u odorama,
svojem civilnom osoblju i brojnim koalicijskim partnerima
ispunjavamo ciljeve.
Zbog toga od sljedećeg mjeseca
moći ćemo povući 10 000 naših vojnika iz Afganistana
do kraja ove godine.
Do sljedećeg ćemo ljeta kući vratiti 33 000 vojnika.
U razgovorima s predsjednikom,
prije odlaska na zapovjedništvo u Afganistan, naredio mi je
da počnemo preokretati rat.
Da ga predamo Afganistancima
kako bi oni na kraju preuzeli većinu brige
o sigurnosti zemlje.
Naša će misija iz borbe postati potpora.
Do 2014. ova će tranzicija biti gotova.
Afganistanski narod bit će odgovoran za svoju sigurnost.
Morali smo „zatvoriti kazalište“.
Kad sam preuzeo zapovjedništvo,
pitao sam koliko postrojenja imamo u Afganistanu.
Ako zbrojimo borbene položaje, borbene postaje,
operativne baze i baze diljem Afganistana u ljeto 2011.,
bilo je više od 800 ovakvih postrojenja.
Neka vrlo mala, neka vrlo velika.
Deseci tisuća koalicijskih vojnika
s lovačkim i transportnim avionima na glavnim pistama
i uzletištima diljem zemlje.
Morali smo ih zatvoriti.
Bio je to ogroman pothvat.
Dopustili su mi da dovedem nekoliko tisuća vojnika
koji su samo demilitarizirali baze, rušili zgrade
i vraćali prijašnji izgled
da nikad ne vidimo talibane
ili crnu talibansku zastava u američkoj bazi.
Ovo je poprište iz ožujka prošle godine,
nakon smrtonosnog napada na američke vojnike u afganistanskoj pokrajini Wardak.
Još jedan napad iznutra.
Zovu ih i napadima „zeleno na plavo“.
Početkom 2012. godine na društvenim mrežama pojavila se
snimka američkih vojnika kako mokre na afganistanske i talibanske mrtve.
Kao prvo, to nismo mi. Mi to ne radimo.
Ali postoji snimka
i čuju se opsceni komentari
tijekom mokrenja.
To je razbjesnilo sve u Afganistanu.
Afganistansku vladu,
afganistanske vojne vlasti
i mene.
Ubrzo je afganistanski vojnik, zgrožen ovime,
napao svoje francuske savjetnike i ubio četvoricu na mjestu.
Peti je umro poslije, a mnogo je Francuza ranjeno.
Kad su Britanci i Amerikanci
obučavali afganistansku vojsku, dijelili su baze.
Probudili bi se, doručkovali, vježbali, večerali zajedno.
Uspostavljene su prave veze i odnosi.
Talibani su brzo shvatili da je to lak način
za ubijanje koalicijskih snaga
i zaustavljanje obuke.
Od 2008.-2009.
sve se češće moglo čuti da je usred noći
afganistanski vojnik ustao
i pucao na britanske ili američke vojnike.
Bilo je slučajeva da je netko bio uvrijeđen nekom naredbom
ili jer je bio kažnjen.
Postalo je toliko teško i gadno da su ih morali razdvojiti.
Naše savjetnike ili vojnike napadaju i ubijaju
oni koje želimo pripremiti da se brane.
To je moglo dovesti
do nagrizanja kohezije i sklada
koalicije iznutra prema van.
Nikad to nismo potpuno okončali.
Afganistanci se mogu i žele boriti.
Definitivno se bore i umiru za svoju zemlju.
Ako pogledate njihov broj žrtava,
u nekim smo se razdobljima
brinuli da bi te žrtve mogle biti tolike
da se s vremenom neće moći zamijeniti.
Imali su silne žrtve,
i to u vrijeme kad smo ih mi imali relativno malo.
Svaka je tragedija.
Ali njihovih je bilo više.
Tako je već dugi niz godina.
Ne možete optužiti Afganistance da nisu borci.
Kad su se američki vojnici počeli vraćati kući
i kad se naš otisak ondje smanjivao, a djelovanje završavalo,
američki zapovjednici ponovno su se okrenuli zračnim napadima.
Mnogi su lansirali bespilotne letjelice
da napadnu talibanska uporišta.
Promjena ove taktike dovela je do znatnog porasta
civilnih žrtava.
Posljedično tomu,
sve se više ljudi okreće protiv američkih i afganistanskih snaga
i šalje ih u naručje talibana.
Uporaba dronova i drugih zračnih napada
pojačala se 2009. godine.
Još je više porasla
i ukorijenila se za Obamina predsjedanja.
G. Obama agresivnije je slao dronove od predsjednika Busha.
Zbog toga se predsjednik nije ispričao.
Deseci visokokvalificiranih zapovjednika Al-Kaide, trenera,
izrađivača bombi i operativaca eliminirani su.
Pakistanci kažu da su ove godine
američki dronovi napali više od 100 navodnih vojnih meta
u pakistanskoj plemenskoj regiji duž granice s Afganistanom.
Anvar al-Avlaki, operativac Al-Kaide rođen u SAD-u,
a živio je u Jemenu,
najveća prijetnja američkoj sigurnosti, ubijen je.
Obavještajci su ga mjesecima pratili kod skrovišta u Jemenu.
Rano u petak CIA-in dron pronašao je metu.
Anvar al-Avlaki ubijen je američkim dronovima.
Anvar al-Avlaki bio je imam u San Diegu
dok su otmičari Al-Hazmi i Al-Mihdhar živjeli u San Diegu.
Mislim da su ih par puta vidjeli u njegovu društvu.
Avlaki je postao poznat nakon 11. rujna.
Postao je vrlo radikalan propovjednik.
Vlada je tražila ovlast da ubije američkog građanina
bez pravnog postupka,
bez provjere na sudu je li odluka o ubojstvu zakonita,
potvrđena činjenicama,
je li se moglo upotrijebiti neko drugo sredstvo osim ubijanja.
Gotovo da nismo razmišljali
što to znači imati program izvansudskog ubijanja,
ubijanja osumnjičenih za terorizam bez ikakvog pravosudnog nadzora.
SAD JE PRAVI TERORIST
Mnogi će reći da su napadi dronovima bili vrlo korisni.
Pogodili su mete A, B i C,
ali ja sam tvrdila da će, kad eliminiraju te tri mete,
stvoriti još 3300 meta.
Napadi dronovima ne mogu biti pošteni.
Njihove su se kolateralne žrtve brojile u tisućama.
LJUDI UBIJENI DRONOVIMA SMATRAJU SE TERORISTIMA
Zaprepastila sam se onim što smatraju legitimnom metom.
Najjednostavnijim rječnikom,
bio je to svaki muškarac stariji i mlađi od određene dobi.
Kad nekažnjeno ubijaš ljude, stvaraš mnogo više meta.
S oružjem poput drona Predator u svom arsenalu,
naša vojska može precizno napasti teroriste u teško dostupnim područjima,
štedeći nevine.
Ti su napadi spasili živote.
Štoviše, američki postupci su legalni.
Napadnuti smo 11. rujna.
Za tjedan dana Kongres je velikom većinom odobrio uporabu sile.
…proslavu zaruku.
Slavili su zaruke.
Koji je bio datum proslave? Je li ovo službeni dokument?
Kad god se vratim u svoje selo,
nemam isti osjećaj. Čini se kao drugo selo.
Imao sam mnogo prijatelja.
Vidio sam nekoliko amputacija zbog bombardiranja.
Tijela su im bila prekrivena krvlju,
bez šaka i stopala,
a koža bi im se rastegnula zbog vatre.
Visjela bi s ruke kao tkanina.
Neću zaboraviti tu patnju čak i ako poživim 100 godina.
Osvetit ćemo se, ako Bog da.
Vidite kako im je um sada pun mržnje.
Vi stvarate teroriste.
Prisilili ste sve te nedužne ljude da postanu teroristi
jer je vaša politika bila da ubijate našu djecu.
Kažu: „Ako nam je smrt jedina sudbina, umrijet ćemo u borbi.“
Idu k talibanima.
Smatrate li da bi Amerikanci trebali ostati u Afganistanu radi stabilnosti?
Ne bih se ne složio s time, no hoće li biti ondje idućih 200 godina?
U jednom trenutku zapitat ćemo se što se događa. Dugo će trajati.
Učinili smo strašnu pogrešku kad smo se uopće umiješali.
Imali smo sjajne mislioce koji nisu znali što rade.
Ovo je rasulo.
TRUMP NE MOŽE BRANITI DOMOVINU
Afganistan je potpuna katastrofa.
Zašto Rusija nije ondje?
Zašto Indija nije ondje?
Zašto Pakistan nije ondje? Zašto smo mi ondje, a udaljeni smo 9600 km?
OTIĐIMO. NAŠE UBIJAJU, A TRATIMO MILIJARDE.
Trump je jasno i javno rekao da želi izaći.
Američki narod umoran je od rata bez pobjede.
To je najočitije u ratu u Afganistanu.
Razgovarao sam s mnogim američkim diplomatima.
Jasno su mi dali do znanja da Trumpa nije bilo briga.
Da želim pobijediti u tom ratu,
Afganistan bi nestao s lica Zemlje.
Bilo bi gotovo za deset dana.
Htio je otići i rekao je:
„Gle. Kvragu i Afganistanci.
Jebeš Afganistance.
Neće se prestati boriti.
Za njih nema nade. Odlazimo.“
Talibani su slušali i čuli su to.
To je bila glazba za njihove uši.
G. Trump rekao je da su talibani snažni ljudi,
a mi jesmo snažni ljudi.
Snažni ljudi moraju se rukovati sa snažnim ljudima
i zajedno letjeti nad prostranstvima.
Zaljubili su se u Trumpa. Mislili su da je njihov čovjek u Bijeloj kući.
TALIBANI POZDRAVILI OBEĆANJE O RANIJEM ODLASKU VOJSKE
VELJAČA 2020.
Nema veze. Nema problema.
Da. Hajde.
Dobro. Kako ste vi?
Za mene je pitanje kako velika svjetska demokracija
poput SAD-a
razgovara s terorističkom skupinom koja je ubila 5000 njezinih vojnika
o političkim pitanjima Afganistana.
To me jako iznenadilo.
Nakon 18 mjeseci pregovora i gotovo dva desetljeća rata
SAD i afganistanski talibani potpisali su dugoočekivani sporazum
koji bi trebao utrti put miru i odlasku stranih trupa.
Trump se s talibanima dogovorio
da će do 1. svibnja 2021. povući sve američke snage.
Afganistanska vlada oslobodila je gotovo 5000 talibana,
a u kolovozu će ih pustiti još.
Dogovor je bio između SAD-a i talibana.
Afganistanska je vlada izostavljena.
Talibani su pristali da neće napadati američke snage,
ali nisu pristali da neće napadati afganistansku vladu.
Što su onda učinili?
Proveli su kampanju ubojstava.
Krvoproliće zahvaća Afganistan, prijeteći okončanju mirovnih pregovora
i usporavanju budućih pregovora radi kraja najduljeg američkog rata.
Vrlo su agresivno,
ali vrlo precizno ciljali srce afganistanskog civilnog društva.
Ono što bi ljudi nazvali naraštajem iz 2001.
Žene…
učitelji, profesori.
Ubili su brojne novinare.
Žilu kucavicu afganistanske demokracije.
Napali su te ljude, jednog po jednog.
To je bilo strašno.
Potpisali smo sporazum s talibanima da ćemo sjesti s drugim Afganistancima,
uključujući vladu,
da pregovaramo o planu političkog nagodbe,
i pristanemo na sveobuhvatno trajno primirje.
MEĐUAFGANISTANSKI PREGOVORI 12 . RUJNA 2020.
A sada svjedočimo
Afganistancima koji si sjede sučelice.
Zamislite pregovarački stol.
S jedne strane, imate neobraćene talibanske vođe
koji su posljednjih godina, gotovo desetljeće,
bili u zatvoru u Guantanamu.
Ljudi koji su nas jučer ubijali
danas se prijateljski ophode i razgovaraju s nama.
Bili su bahati kad su u pitanju njihovi resursi i tehnologija.
Bili su vrlo samouvjereni, bahati.
Afganistanskim su pregovaračima rekli:
„Nama će dulje trebati da s vama sklopimo mir
nego da samo uđemo i zauzmemo Kabul.“
Bili su jako nabusiti.
Vojno, Amerikanci su se u Afganistanu
služili raznim strategijama i vojnom opremom.
Ali podbacili su na svakom koraku.
Nisu postigli uspjeh kojem su se nadali.
To je jedan stav.
S druge strane, za stolom je prekoputa sjedila predstavnica afganistanske vlade.
Fazija Kufi zaista je nevjerojatna žena.
Utjelovljuje sve promjene
u Afganistanu u posljednjih 20 godina.
Od svog mandata u parlamentu
jedan je od glavnih vođa borbe za ženska prava u toj zemlji.
Zapanjujuća činjenica o Faziji Kufi
jest da ju je prije početka mirovnih pregovora
netko pokušao ubiti.
Trebali smo doći u nedjelju.
Ovo se dogodilo u petak.
Auto nam je prepriječio put.
Odjednom je netko iz auta zapucao.
Nakon nekoliko sekunda shvatiš da si pogođen.
Počela sam krvariti.
Nisam mogla pomaknuti ruku.
Metak je ušao ovdje.
Tu.
Dospio je ovamo, slomio mi kost i zapeo ovdje.
Pa su ga uklonili odavde.
Kći me držala budnom govoreći da ne zatvaram oči.
Nakon velikog gubitka krvi mogla bih izgubiti svijest.
Držala me budnom.
Imalo je veze s mirovnim pregovorima
jer su znali da ću biti ovdje.
Vjerojatno su se bojali mog glasa.
To ukazuje na razmjer nasilja i rata u Afganistanu.
Ukazuje na važnost mirovnog procesa
kako bi se zaustavilo ovo krvoproliće.
Poput mnogih Afganistanki,
vidjela sam kako talibani bičuju žene na ulici
jer nisu nosile hidžab ili burku,
jer su išle liječniku bez muške pratnje.
Afganistan je jedna od najgorih zemalja ako ste žena.
Koliko ćemo još trpjeti za mir?
TRAVANJ 2021.
BIDEN POVLAČI SVU VOJSKU DO 11. RUJNA
Predsjednik Biden odlučio je da odlazimo.
Nećemo se žuriti prema izlazu.
Učinit ćemo to odgovorno, namjerno i sigurno.
14. 4. 2021.
Učinit ćemo to u potpunoj koordinaciji sa svojim saveznicima i partnerima
koji sad u Afganistanu imaju više vojske od nas.
Ne odlazimo do 1. svibnja, ali otići ćemo prije 11. rujna,
na 20. godišnjicu.
Bez uvjeta.
Talibani ništa ne moraju ispuniti.
Odosmo.
Otišao sam u Kabul u prosincu 2020.
Vidio sam predsjednika Ganija.
Osjećali su se napušteno. Mislili su: „Volimo Amerikance.
Održavamo izbore. Funkcionalna smo demokracija usred Azije.
Vjerujemo u isto što i vi.“
Ja sam ondje osjećao strah.
„Bože, Amerikanci odlaze,
talibani su ovdje, među nama su i napast će nas.
i sve dok ne bude na televiziji,
svijet neće mariti.“
SAD je učinio ono zbog čega je otišao u Afganistan.
Da uhvati teroriste koji su nas napali 11. rujna,
privede pravdi Osamu bin Ladena,
i umanji terorističku prijetnju kako Afganistan ne bi postao baza
odakle bi se mogli nastaviti napadi na SAD.
Postigli smo te ciljeve. Zato smo otišli onamo.
Nismo išli u Afganistan da gradimo naciju.
8. SRPNJA 2021.
Samo afganistanski narod ima pravo i odgovornost
da kroji svoju budućnost i upravlja svojom zemljom.
Talibani brzo preuzimaju gradove i okruge.
Talibani su u petak priopćili da su preuzeli kontrolu nad 85 % Afganistana
i da stežu obruč oko strateških područja.
Da pitam nešto one koji žele da ostanemo.
Koliko ste još tisuća američkih kćeri i sinova spremni riskirati?
Koliko bi dugo trebali ostati?
Američki dužnosnici kažu da su zadnje američke i NATO-ove trupe
napustile vojnu zračnu bazu Bagram u Afganistanu
i predale je afganistanskim snagama.
SAD PREKO NOĆI NAPUSTIO BAGRAM
Pitanje: gdje su humanitarci?
Zašto se humanitarci ne bune
što odustajemo od Afganistana?
To odustajanje već uzrokuje golemu patnju.
Čim je SAD potpisao sporazum s talibanima,
napadnuto je rodilište
u kojem su talibani ubijali dojenčad i trudnice.
Napadnute su tržnice. Ubijeno je mnogo Afganistanaca.
Napadnuto je Američko sveučilište u Kabulu.
Bezdušno su ubijali mlade ljude, uključujući žene,
koji su htjeli stvoriti bolju budućnost novim naraštajima Afganistanaca.
Pitao bih gdje je bijes.
Gdje su humanitarci
i zašto ih ne zabrinjava što smo ojačali
tu terorističku organizaciju
koja ima brutalan i ubilački cilj, dok odlazimo iz Afganistana?
Čim Amerikanci napuste Afganistan i njihove snage ne budu ovdje,
međunarodni terorizam vratit će se.
Sva ulaganja u Afganistan
u posljednjih 19 godina, sve će nestati.
BAZA ZA OBUKU AFGANISTANSKE VOJSKE 2021.
Sigurno je samo
da talibani vjeruju da su pobijedili u ovom ratu,
da SAD bježi
i da im treba dati ključeve vrata ove zemlje
da osnuju svoj emirat.
Čak i ako se Amerikanci povuku, spremni smo
ispunjavati svoje dužnosti.
Branit ćemo svoju zemlju sve dok imamo krvi u tijelima.
Nećemo predati zemlju talibanima.
Ovo je naša borba, moja zemlja.
Ovo je moj narod, moja vojska.
Upamtite ovo lice. Ovo nije stari Afganistan.
Ovo je nov naraštaj.
Ovo su novi ljudi, nov mladi naraštaj
i nova vojska.
Isprva sam se vojsci pridružio zbog bespomoćnosti.
Stanje je sada bolje.
U vojsci smo da branimo svoj dom jer je previše bijede.
Moramo braniti svoju zemlju.
Talibani smatraju da je vlada Afganistana
ishod okupacije Afganistana.
BIVŠI TALIBANSKI VOĐA
Kad Amerikanci odu,
i ishod njihove okupacije mora biti uništen.
Treba uspostaviti novu vladu
prihvatljivu za sav narod Afganistana.
Poručujem krvožednim talibanima
da sam jedno dijete izgubila u vojsci
na putu obrane zemlje
i nikad neću prestati podupirati Nacionalnu vojsku Afganistana.
Odgojit ću svoju preostalu djecu i predati ih NVA-u
da se bore protiv tlačitelja i krvožednih neprijatelja zemlje
i slome im čeljust.
Uvjeravam vas da svakako želimo dobre odnose
s Amerikancima i NATO-om.
U sporazumu između talibana i Amerikanaca
naći ćete jednu veliku stavku od koje su talibani odustali,
a to su odnosi s Al-Kaidom i drugim skupinama.
To je bio najveći ustupak.
Talibani su odustali od tih odnosa samo da bi pregovori uspjeli
i rekli su da više nećemo održavati odnose s Al-Kaidom i drugim skupinama.
Sad kad su Amerikanci odlučili
povući svoje snage nakon 20 godina,
profesionalno su nas obučili i neće biti nikakvih problema.
Spremni smo sami braniti svoju zemlju.
TALIBANI SU 15. KOLOVOZA 2021. OSVOJILI GLAVNI GRAD KABUL.
PREUZELI SU DRŽAVU NAKON 20 GODINA RATA.
11. rujna promijenio je svijet.
Naša je zemlja u žalosti.
Neki od nas moraju tražiti da se odmaknemo.
Zaustavimo se na trenutak
i razmislimo o posljedicama naših današnjih postupaka
da ovo ne izmakne kontroli.
Odobrenje za uporabu vojne sile
dosad je iskorišteno više od 41 put
u 19 zemalja,
a uopće nije u vezi s 11. rujna.
Koristi se i za špijuniranje u SAD-u.
Koristi se u Somaliji, Jemenu, svugdje.
U cijelom se svijetu koristi kao osnova za primjenu sile,
bombardiranje i sudjelovanje u vojnim operacijama.
To je protuustavno.
Postavlja temelje za vječni rat.
Nisam ni zamišljao da ćemo se i danas
oslanjati na Odobrenje za uporabu vojne sile
ili da će ga administracije rabiti
za akcije protiv terorističkih skupina.
Nismo to ni zamišljali.
Mislili smo da ćemo napasti Al-Kaidu.
Kad to obavimo, naš je posao gotov.
Kad Afganistan više ne bude utočište terorista,
više se nećemo oslanjati na Odobrenje za uporabu vojne sile.
Služilo je za napad na Al-Kaidu i odgovorne za 11. rujna.
Ali i danas je u primjeni.
Jednom mora završiti.
SAD JE NA RAT U AFGANISTANU POTROŠIO VIŠE OD 2,3 BILIJUNA DOLARA.
UMRLO JE VIŠE OD 2400 AMERIČKIH VOJNIKA, A RANJENO VIŠE OD 50 000.
UBIJENO JE NAJMANJE 150 000 AFGANISTANACA, OD KOJIH BROJNI CIVILI.
11. rujna jasna je razdjelnica
između 20. i 21. stoljeća.
To je u mnogočemu početak naše moderne povijesti.
Najveće postignuće 11. rujna jest što je uplašio Ameriku.
Danas je antraks, sutra je neka druga prijetnja.
Koja? Kad će prestati?
Vidimo to u arhitekturi zgrada
i javnih prostora u kojima provodimo život.
Utjecalo je na naše povjerenje u institucije,
neuspjehe američke vlade uoči 11. rujna.
Kolege, svaka moja izjava potkrijepljena je izvorima,
čvrstim izvorima. Dajemo vam…
Neuspjesi američkih obavještajnih službi i medija uoči rata u Iraku
promijenili su način na koji su Amerikanci gledali na vladu i medije
i komu su vjerovali da ih zastupa.
Znaš li uopće o čemu govorimo?
Pročitao si izvještaj i misliš da znaš što se dogodilo.
11. rujna na neki je način bila izvorna moderna teorija zavjere.
Novac Ministarstva domovinske sigurnosti, milijarde dolara,
slijevale su se u militarizaciju lokalnih i državnih snaga reda
i dovele taj rat na naš prag.
Ovo je jedan od dvaju ili triju datuma američke povijesti
koji su promijenili ostatak američke povijesti.
Nažalost, da je Osama bin Laden danas živ,
mislim da bi bio sretan čovjek.
Pothvat koji je započeo 1988. godine
opstao je više od tri desetljeća.
Izazvao je tehnološki najnapredniju vojsku
u povijesti čovječanstva, onu SAD-a.
11. rujna postojala je jedna Al-Kaida.
Danas je na popisu State Departmenta četiri puta više
stranih terorističkih organizacija koje dijele ideologiju Al-Kaide,
koje Bin Ladena i dalje smatraju svojim junakom, mentorom,
osobom koju žele oponašati.
Izraz „rat protiv terora“ bio je uvjerljiv poziv u bitku,
ali i zavaravajuć.
Trebao je biti rat protiv terorizma jer bi se onda usredotočio na skupinu,
na osobe koje su organizirale napade 11. rujna
i još nam prijetile.
Rat protiv terora je sve ono što nas plaši.
Neću pravdati bilijun dolara ulaganja
ili objašnjavati sve elemente
20-godišnjeg rata.
Ali danas više od 40 % školske djece u Afganistanu čine žene.
Broj afganistanske djece koja umru na porodu drastično je smanjen.
Afganistanci diljem zemlje imaju pristup zdravstvenoj skrbi.
Afganistanci imaju kvalitetno obrazovanje
ne samo na osnovnoškolskoj nego i na srednjoškolskoj i sveučilišnoj razini
diljem zemlje.
Neki će reći da se nije isplatilo.
Ali kad vidite Afganistanke kako idu u školu
ili na šefovskim pozicijama,
ili vidite aspekte afganistanskog gospodarstva koji postaju konkurentni
s drugim elementima u svijetu koji se razvija…
Rekao bih da je došlo do napretka.
NIKAD NE ZABORAVI
VATROGASCI
Treba znati povijest.
Važno je znati sve što je dovelo do 11. rujna,
sami 11. rujna, posljedice.
Važno je znati dobro, zlo, ružno, stvarno.
MEMORIJALNI CENTAR I MUZEJ 11. RUJNA
DEANNA LYNN GALANTE I NJEZINO NEROĐENO DIJETE
PREŽIVJELA 11. RUJNA
Da ste me nakon 11. rujna pitali kako sam,
rekla bih da sam dobro. Živa sam.
Nisam shvaćala da nisam dobro.
Bio sam funkcionalni zombi.
Shvatila sam to 2006. godine.
Tad je otvoren muzej.
Tad sam shvatila da moram ispričati priču.
Morala sam razgovarati o ljudima koje smo izgubili, o događajima.
Morala sam to podijeliti.
UMIROVLJENA VATROGASNA SATNICA
Nadam se da nećemo zaboraviti
kako se naša zemlja pokušala ujediniti 11. rujna
da si pomognemo.
Bilo je to prije nego što smo se odlučili na odmazdu
ili akciju protiv odgovornih.
Toliko toga možemo naučiti od 11. rujna,
ali ne bismo trebali misliti da je mržnja
dobar odgovor.
To je samo ljubav.
To je to.
Svaka godišnjica 11. rujna budi stare uspomene.
To se nikad ne zaboravlja. I neću.
Zalijepi se za vas.
Nikad ne zaboraviš.
MAJKA LEIGH GILMORE
Ali radostan sam što sam upoznao Leigh i Faye.
Život mi se promijenio pošto sam ih upoznao,
i znao da su žive i zdrave.
Nakon toga smo ostali u kontaktu i postale su moja obitelj.
Što je prekrasno.
I danas mi je Faye mama iz Chicaga.
Divna je osoba.
11. RUJNA DAN SJEĆANJA
Andrew Anthony Abate.
Vincent Paul Abate.
Laurence Christopher Abel.
Alona Abraham.
William F. Abrahamson.
Richard Anthony Aceto.
Heinrich Bernhard Ackermann.
Paul Acquaviva.
Christian Adams.
Amerika je u najboljem izdanju Amerika koja vjeruje u jednakost za sve.
U islamu je jedno od 99 Božjih imena As-Salam,
što znači „mir”.
Mir je jedno od Božjih imena.
Ima li za čovjeka veće težnje u životu
od stvaranja stvarnog i trajnog mira?
Prijevod titlova: Tomislav Šimunić