Po 11. září 2001 na světě neexistovala
prioritnější mise
ani důležitější hon, než dopadnout Usámu bin Ládina.
Chci spravedlnost.
Pokud si dobře vzpomínám, na Divokém západě bývaly plakáty
s nápisem: „Hledá se. Živý nebo mrtvý.“
Byl to hon, na nějž USA vynakládaly ročně miliony,
pokud ne desítky milionů dolarů
a nasadily na něj doslova tisíce vojenských zpravodajských analytiků,
zpravodajských důstojníků.
Byl to cíl číslo jedna, nejhledanější muž světa,
a USA po něm celé roky neměly ani stopu.
Řekl bych, že 11. září byla ta nejkatastrofálnější událost,
v dějinách naší země od občanské války.
Zahynuly tisíce Američanů.
Z ikonických budov jako Světové obchodní centrum
zbyly jen sutiny.
Usáma bin Ládin byl ztělesněním nepřítele.
On byl pachatelem
a organizátorem tohoto katastrofického útoku.
Tím stoupla naléhavost úkolu dostat bin Ládina,
aby nemohl zorganizovat něco dalšího ve stylu 11. září.
Moc dobře vím, že by bin Ládin a jeho kumpáni
znovu rádi ublížili Americe.
Rádi by ublížili našim spojencům.
Jak to vím? Denně dostávám zprávy od tajných služeb,
které naznačují, že je to jeho přání.
Mají na rukou krev
z 11. září a z dalších zločinů namířených proti Americe
v Keni, Tanzanii a Jemenu.
Musíme je identifikovat, musíme je najít
a musíme je zajmout.
ZÁŘÍ 2010
V roce 2010 kolem Dne práce přišla do Bílého domu CIA
a informovala prezidenta o místu, které by ho mohlo zajímat.
PÁKISTÁN
Byl to komplex v Pákistánu, který by mohl být potenciálním úkrytem,
kde je možná zalezlý bin Ládin.
Americké rozvědce se podařilo vypátrat někoho,
o kom se domnívali, že v letech po 11. září 2001
dělal kurýra al-Káidě a také kurýra bin Ládinovi.
Americké rozvědce se podařilo začít ho sledovat po Pákistánu.
Operovat v Pákistánu bylo nesmírně nebezpečné
a nesmírně komplikované,
ale tato země byla už dlouho centrem honu na vedení al-Káidy.
Chálid Šajch Muhammad a další vůdci byli opravdu zadrženi v Pákistánu.
Sledovali bílé SUV, kterým ten kurýr jezdil
do unikátního komplexu ve městě jménem Abbottábád,
což je rekreační oblast, kde sídlí pákistánská vojenská akademie,
něco jako pákistánský West Point.
V této rané fázi jsme měli přinejlepším nepřímé důkazy.
Byl tam jedinec,
který byl pravidělně vídán, jak pochoduje po nádvoří,
jako by se snažil udržet se v kondici
na ploše malého, omezeného prostoru.
Byl to člověk s tělesnou výškou,
jaká se podle našich poznatků blížila výšce Usámy bin Ládina.
Nejlepší odhad, jakého byla americká rozvědka schopna,
byl ten, že existuje 50% šance, že je bin Ládin uvnitř.
Když CIA odprezentovala svá zjištění,
dal prezident Obama ihned najevo:
„Jestli se to má zrealizovat,
chci mít více možnosti.“
Jednou z nich byla přepadová akce, při níž americký vojenský personál
vysadí útočné komando
složené z US Navy Seals v komplexu v Abbottábádu.
K dispozici by měli letectvo, konkrétně vrtulníky,
které by dopravily jednotku do komplexu, přistály tam,
členové komanda by pak provedli razii,
identifikovali obyvatele komplexu,
našli Usámu bin Ládina, pokud tam je, a zajali ho.
Pokud by se setkali odporem,
použili by veškeré obranné prostředky nutné k tomu,
aby operace proběhla bezpečně a oni mohli poté opustit areál.
Zhruba takhle, zjednodušeně řečeno.
Byl to typ operace, s níž měli americké jednotky dost zkušeností,
ale okolnost, že ji musely provést v Pákistánu,
v suverénním státě, kde neměly Spojené státy co dělat,
nesmírně zvyšovala obtížnost celé akce.
Pákistán v nás vyvolával obrovský pocit marnosti.
Nebylo pochyb o tom, že Pákistán poskytuje azyl teroristům.
Pákistán hrál dvojí hru
a Spojené státy nestíhaly reagovat.
Ve svých městech zadrželi spoustu lidí z Al-Káidy.
Ale zároveň podporovali Tálibán
a další povstalce.
V americké vládě existoval reálný strach,
že v prvních letech po 21. září 2001
část pákistánské rozvědky možná podporovala
nebo chránila bin Ládina.
Pákistán disponuje jaderným arzenálem.
Byla to operace, která se mohla nepěkně zvrhnout,
a to mnoha různými způsoby,
což mohlo mít spoustu velice vážných geopolitických následků.
V den operace se všichni,
kdo byli zapojení do rozhodovacího procesu
a sídlili ve Washingtonu,
sešli v krizovém štábu Bílého domu.
1. KVĚTNA 2011 16.05 VÝCHODNÍHO ČASU
Zpočátku šlo vše jako na drátkách.
DŽALÁLÁBÁD
Vrtulník doletěl nepozorovaně do Pákistánu.
ABBOTTÁBÁD
Do komplexu dorazili přesně podle plánu,
a pak během několika vteřin, když se chystali přistát,
se stal průšvih.
Vrtulník se posadil níž, než pilot očekával,
a v podstatě narazil na střechu jedné budovy v areálu.
A bylo celkem jasné, že už odtud neodletí.
Otázka nyní zněla: „Co s tím vrtulníkem uděláme
a jak odtud dostaneme jeho posádku?“
Ve Washingtonu se všem zatajil dech.
Všichni byli najednou strachy bez sebe, že budou sledovat masakr
nebo zajetí členů jednotky US Navy Seals ve spojeneckém státě.
Tyto otázky se honily všem hlavou,
a přesto dal viceadmirál McRaven velmi rychle najevo,
že nechá akci pokračovat.
Samotnou operaci to nijak nevykolejilo.
Po celou dobu, během níž útočné komando
postupovalo z místnosti do místnosti,
panovala nejistota, zda tam bin Ládin skutečně je.
A pak zpráva vysílačkou do Washingtonu i do Afghánistánu:
„Za Boha a vlast, Geronimo.“
To byla šifra pro nalezení bin Ládina.
Od Navy Seals z Abbottábádu přišla zpráva:
„Usáma bin Ládin zabit v akci.“
Zpráva letěla do Washingtonu, kde si poprvé uvědomili,
že je možné, že opravdu bin Ládina dostali.
2. KVĚTNA 2011 MIMOŘÁDNÉ ZPRÁVY ABC
Tým US Navy Seals strávil v komplexu v Abbottábádu
asi 40 minut.
Nedaleko odtud měli připravených
několik záložních vrtulníků.
A tak ten havarovaný vrtulník zničili.
Takže odtud odlétli
s maximem materiálu, jaké mohli unést,
a s mužem, jímž byl Usáma bin Ládin, jak pevně věřili,
v igelitovém pytli na podlaze vrtulníku.
Otázka nyní zněla: „Jak lze ověřit, že je to skutečně Usáma bin Ládin?“
V CIA byli lidé, kteří bin Ládina znali
a kteří už po něm nějakou dobu pásli,
a ti jeho tělo identifikovali.
Jeden člen týmu US Navy Seal si lehl vedle těla bin Ládina,
aby určili jeho výšku.
Tvář měl příliš poškozenou střelbou, aby bylo možné provést
obličejovou identifikaci,
ale byli schopni, jak se domnívali, ho identifikovat podle uší.
1. KVĚTNA 2011 23.35 VÝCHODNÍHO ČASU
Dobrý večer.
Dnes mohu americkému lidu a světu oznámit,
že Spojené státy provedly operaci, při níž byl zabit Usáma bin Ládin,
vůdce al-Káidy.
Nad zemí svobodných
a domovem statečných
Když jsem vyšel na West Executive Avenue,
podíval jsem se doprava na Pennsylvania Avenue…
USA! USA! USA!
…a ta byl plná stovek, ne-li tisíců lidí,
kteří jásali, pobíhali sem a tam, objímali se,
vzájemně si blahopřáli.
Všichni museli během poslední půlhodiny nebo 45 minut slyšet zprávy.
Takže se spontánně vyhrnuli na ulice Washingtonu,
aby dali najevo své emoce, vyvolané tou zprávou.
A to mě naprosto ohromilo.
Bůh žehnej Americe
…svobodu a spravedlnost pro všechny!
Říkalo to něco hodně hlubokého o tom,
co tenhle okamžik znamenal pro tolik Američanů.
Dobrá práce. Je to. Byl to on.
- Dobrá práce, týme. - Díky, pane.
Díky. Jsem na vás hrdý.
- Odvedli jste skvělou práci. - Ano.
Byl to výjimečný večer.
A na jeho konci
jsem si potřásl rukou s plukovníkem
a všichni jsme si šli po své práci.
Žádné plácání po ramenou ani oslava.
Uznávali jsme, že šlo o velmi důležitou akci,
ale v Afghánistánu ten večer probíhalo 12 operací.
Řada z nich byla v mnoha ohledech
náročnější a riskantnější než ta, která byla právě provedena.
Bin Ládinova smrt v mnoha ohledech znamenala konec al-Káidy,
ale ne konec hrozby, kterou al-Káida vypustila do světa.
Válka v Afghánistánu
a nestabilita v Iráku trvají po bin Ládinově smrti
z mnoha důvodů dokonce déle,
než před jeho zabitím.
DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
5. ČÁST HŘBITOV IMPÉRIÍ
Moje právnická fakulta, Univerzita Georga Masona,
stojí jen pár kilometrů od Pentagonu.
Stejně jako většina Američanů jsem byl šokovaný, zděšený a rozčílený.
Zaplavily mě emoce, které lidé cítí dodnes.
Cítil jsem, že bych měl něco udělat,
že bych měl být součástí toho boje.
Četl jsem článek ve Washington Post,
myslím, že to bylo ve třetím ročníku na vysoké,
o vlivu, jaký měli soudci
během Norimberských procesů po 2. světové válce
na prosazování vlády práva a také na prosazování principů,
které se v současnosti alespoň teoreticky aplikují po celém světě
a které zaručují obžalovaným spravedlivý proces,
a přišlo mi to jako dobrá kariéra.
Když jsem se vrátil z nasazení v Iráku,
strávil jsem dva roky v Německu jako vojenský advokát ex offo
a hájil vojáky před vojenskými soudy.
Vzpomínám si, že jsem tehdy venčil psa na poli,
když mi zavolali z personálního a řekli mi:
„Jasone, máme pro vás skvělý úkol.
Co takhle Guantánamo?“
To bylo v roce 2011.
Takže asi deset let od 11. září 2011.
A v následném období vyšla najevo spousta informací o mučení
a o některých problémech spojených
s příliš agresivním přístupem USA k válce proti terorismu.
Objevila se spousta obav o občanské svobody.
Později mi zavolali, že budu pracovat jako obhájce
Chálida Šajcha Muhammada, samozvaného strůjce 11. září 2011.
Chálid Šajch Muhammad byl obviněn,
že zorganizoval a koordinoval události z 11. září
a že to vše naplánoval sám.
Chálida Šajcha Muhammada zadržely v roce 2003 pákistánské jednotky v Rávalpindí.
A pak ho CIA držela
v různých zařízeních v zámoří mimo území USA,
zvaných „Černá místa“,
a podrobovali ho tomu, čemu někdo říká „vylepšené techniky výslechu“,
a ostatní by to nazvali mučením.
NIKDY NEZVEŘEJNĚNÉ SNÍMKY Z GUANTÁNAMO ZÁŘÍ 2006
Byl vystaven dlouhodobé spánkové deprivaci.
Údajně strávil až 180 hodin bez spánku.
Podle odtajněných záznamů absolvoval 183krát waterboarding.
Skončil v zálivu Guantánamo.
Jak jste reagoval na to, že byste ho měl v podstatě hájit?
V tomto konkrétním případě, samozřejmě,
jímž je boj za práva zadržených v Guantánamu,
to není pro nikoho politicky příjemné téma.
Ale nejde o klienta.
Jde o to bránit práva všech.
Bílý dům chce, aby Kongres upřesnil hranice toho,
jak mohou být teroristé vyslýcháni a poté souzeni
u vojenských tribunálů.
Proč jste ty zadržené nesoudili ve Spojených státech?
Máme silný a zdravý systém trestního soudnictví.
To je férová otázka.
A některé teroristy jsme ve Spojených státech soudili.
Klíčovým příkladem je Zacarias Musáví.
Zacarias Musáví si odpykává doživotní trest poté,
co byl odsouzen u federálního soudu ve vůbec prvním procesu k 21. září 2001.
K našim obavám patřilo i to, že ne každý zadržený
v Guantánamu se bude zastupovat sám a přizná vinu.
Obávali jsme se, že by proces použili jako platformu,
k odsuzování Spojených států
a ke chvále činnosti al-Káidy a dalších teroristických skupin,
protože by to pro tato individua
byla příležitost k propagandě.
Taky jsme se upřímně báli o bezpečnost.
Existovaly vážné obavy z útoků teroristických skupin
během procesu.
Problém se zadrženými z Guantánama byl ten, že byli mučeni.
A to vyvolalo celou řadu otázek,
z nichž první zněla: „Co by to udělalo s porotou, kdyby to slyšela?“
A zadruhé, co by pro samotná doznání znamenalo,
že byla učiněna za použití mučení?
Obhajoba by mohla razantně protestovat,
proti použití takového doznání.
My, tedy Centrum pro ústavní práva, jsme spolu s obhájcem,
podali v prvních týdnech po 11. září, v únoru 2002, soudní žalobu
napadající postoj vlády, že zadržení nemají právo vědět,
proč jsou zadržováni,
nebo že nemají možnost zpochybnit své zadržení.
A ten případ se nakonec propracoval až k Nejvyššímu soudu.
Nejvyšší soud USA dnes vyslechl argumentace
v případu, který úzce souvisí s válkou proti terorismu.
Jde o zadržování více než 600 osob podezřelých z terorismu
na americké námořní základně v zálivu Guantánamo na Kubě.
Soudci přezkoumávali zákonnost tohoto zadržování.
V roce 2006 soud prohlásil, že vojenské tribunály jsou nezákonné
protože porušují mezinárodní právo.
Že zadržené ve válce proti terorismu chrání Ženevské úmluvy.
Na konci roku 2006 byl schválen zákon o vojenských tribunálech,
který legalizoval vše, co Nejvyšší soud jen pár měsíců předtím
prohlásil za nezákonné.
Jedním z opatření bylo zrušení habeas corpus.
Což zbavilo všechny zadržené v Guantánamu práva
byť jen zpochybnit zákonnost jejich zadržení
a zacházení s nimi.
Habeas corpus je právo obrátit se na soud s tím,
že to, co se vám děje, je nezákonné. Nic víc to není.
Není to nic jiného než příležitost hájit se u soudu.
Takže jako právník vnímám odpírání habeas corpus jako popírání práva.
Tím pádem se z Guantánama dělá to, co se o něm říkalo, že je,
tedy právní obdobou vesmíru.
Když v roce 2008 nastoupil do úřadu Barack Obama,
vydal vládní nařízení zastavit všechny procesy u vojenských tribunálů,
ty speciální procesy v Guantánamu,
a do roka Guantánamo zavřít.
Spousta problémů s Guantánamem uvízla na pár let na mrtvém bodě,
zatímco se Obamova administrativa snažila vymyslet,
co s tím udělat.
V roce, kdy ukončíme afghánskou válku, je zapotřebí, aby Kongres zrušil
zbývající omezení převozu zadržených
a abychom uzavřeli věznici v zálivu Guantánamo.
Protože bojujeme proti terorismu
nejen zpravodajskými a vojenskými akcemi,
ale i tím, že zůstáváme věrni svým ústavním ideálům.
Myslím, že Obamova administrativa
prostě ztratila motivaci s tím cokoliv dělat.
Měli jiné politické priority.
LEHMAN BROTHERS
Každý má právo na spravedlivý proces.
A o to jsem byl požádán.
Abych co nejlépe hájil svého klienta,
THE NEW YORK TIMES
Každopádně, kdyby se tyto techniky použily na americkou osobu, na amerického občana,
na jakéhokoli obžalovaného v USA,
otřáslo by to vaším svědomím.
Když vyrůstáte ve Virginii a ve škole se učíte
o Ústavě a Listině práv,
chcete věřit, že naši lídři schválí jen zákon
který bude fér ke všem.
„ZÁKON O VOJENSKÝCH TRIBUNÁLECH 2006“
Každý, kdo se podívá na Zákon o vojenských tribunálech z roku 2006,
přijatý Bushovou vládou, a Zákon o vojenských tribunálech z roku 2009,
který přijal prezident Obama,
zjistí, že celý ten systém byl od prvního dne odsouzen k neúspěchu.
Vytvořili kolem toho téměř architektonickou strukturu,
která ztěžovala práci obhájce.
Nesmírně ztěžovala.
Začalo být patrné, že americká vláda
neusiluje o spravedlivý proces pro každého.
Šlo v podstatě jen o to, aby právníci odvedli jen tak dobrou práci,
aby dodali procesu zdání zákonnosti.
Ale nesměli odvést zas moc dobrou práci.
Ten proces u vojenského tribunálu byl koncipovaný tak,
aby se zajistilo,
že na světlo neuniknou žádné informace o tom,
jaké zacházení museli ti muži snášet.
Šlo o krytí válečných zločinů.
A já to odmítl.
Považuji to za neetické.
Odešel jsem z americké armády coby důstojník v činné službě.
V očích mnoha lidí
neexistuje větší vyvrhel než Chálid Šajch Muhammad.
Vždyť má na svědomí ten strašlivý útok na Světové obchodní centrum
a na Pentagon.
Stála vám obhajoba takového člověka za to, abyste ses vzdal svého postavení
a v podstatě odešel z armády?
Jo. Tomu rozumím.
Tomu rozumím.
Vzdal jsem se aktivní služby v armádě.
Ale v jistém smyslu jsem se ničeho nevzdal.
Já to spíš vnímám tak, že jsem se za něco postavil. Myslím, že…
Musel jsem to udělat.
V knize od Antona Myrera je skvělý citát.
„Pokud budeš mít na výběr, jestli máš být dobrý voják
nebo dobrý člověk,
buď dobrým člověkem.“
Jak je možné, že stále nebyl uzavřen případ
Chálida Šajcha Muhammada?
Myslím, že fakt, že některá individua držíme ve vazbě už skoro dvacet let,
bez uzavření jejich případů,
by mohli někteří lidé chápat jako důvod ke kritice fungování vojenských tribunálů.
Pro mě to spíš vypovídá o obtížnosti jednání s těmito komedianty,
kteří nadále představují hrozbu pro bezpečnost naší země.
Podle mě se to odráží i ve skutečnosti,
že s těmito problémy zápolil nejen prezident Bush,
ale i prezidenti Obama a Trump,
a prezident Biden se nimi bude potýkat taky.
Jak máme dojít k nějakému závěru?
V téhle situaci jsme proto, že jsme mučili vězně.
Dvacet let po 11. září se pořád snažíme přijít na to,
co dělat s lidmi, kteří nás napadli.
Před pár lety jsem na cestách potkal
jednoho zahraničního novináře, který byl krátce zadržený.
Řekl mi o Guantánamu něco, co mi utkvělo,
a sice, že Guantánamo není místo,
ale koncept.
Je to koncept toho,
jakou představu o sobě jako Američané chceme mít.
Protože Amerika je taky koncept.
A za ten koncept chceme bojovat.
OD ROKU 2002 DO ROKU 2021 PROŠLO GUANTÁNAMEM TÉMĚŘ 780 ZADRŽENÝCH.
741 Z NICH BYLO PROPUŠTĚNO Z ROZHODNUTÍ TŘÍ POSLEDNÍCH VLÁD.
ZE 40 ZADRŽENÝCH, KTEŘÍ TAM ZBYLI, BYLI DVA ODSOUZENI VOJENSKÝMI TRIBUNÁLY.
Díky našim skvělým mužům a ženám v uniformách,
našemu civilnímu personálu a našim mnoha koaličním partnerům
plníme své cíle.
Díky tomu budeme schopni
od příštího měsíce až do konce tohoto roku stáhnout z Afghánistánu
10 000 našich vojáků
a do příštího léta dopravíme domů celkem 33 000 vojáků.
Při rozhovorech s prezidentem před tím,
než jsem zamířil do Afghánistánu, abych tam převzal velení,
mi dával instrukce,
abych zahájil pivotování války.
A předal ji do rukou Afghánců,
aby nakonec nesli naprostou většinu zodpovědnosti
za bezpečnost své země.
Naše mise se změní z boje na podporu.
Do roku 2014 bude tento proces přechodu dokončen.
A Afghánci budou zodpovídat za svou vlastní bezpečnost sami.
Museli jsme, jak říkáme, „zavřít krám“.
A v den, kdy jsem převzal velení, jsem se zeptal:
„Kolik zařízení v Afghánistánu máme?“
Když spočítáte bitevní pozice, bojové základny,
předsunuté operační základny a základny po celém Afghánistánu v létě roku 2011,
měli jsme tam přes 800 nejrůznějších zařízení.
Některé bojové základny byly velice malé, jiné hodně velké.
Desítky tisíc koaličních sil
se stíhacími i dopravními letadly vzlétajícími z velkých ranvejí
i z menších leteckých základen rozmístěných po celé zemi.
To vše jsme museli uzavřít.
A to byl obrovský úkol.
Nakonec mi dovolili přivézt si několik tisíc vojáků,
kteří dělali jen to, že demilitarizovali základny, strhávali budovy
a vraceli terén do původního stavu,
abychom nikdy nemuseli být svědkem toho,
jak nad americkou základnou vlaje černá tálibánská vlajka.
Toto je scéna z loňského března
po smrtícím útoku na americké jednotky v afghánské provincii Vardak.
Další útok zevnitř,
neboli „green-on-blue attack“, jak se jim říká.
Počátkem roku 2012 se na sociálních sítích
objevilo video amerických vojáků, kteří močili na mrtvé Afghánce, na mrtvé táliby.
Tak zaprvé, takoví my nejsme. Tohle my neděláme.
Ale v tomto případě tu bylo video,
kde se objevily dost obscénní komentáře,
zatímco probíhalo to močení.
To všechny v Afghánistánu rozzuřilo.
Rozzuřilo to afghánskou vládu,
rozzuřilo to představitele afghánské armády,
rozzuřilo to mě.
Do týdne jeden afghánský voják, kterého to pobouřilo,
zaútočil na své francouzské poradce
a bohužel čtyři z nich přímo na místě zabil.
Pátý zemřel později a několik Francouzů bylo raněno.
Zpočátku, když Britové a Američané
cvičili afghánské národní bezpečnostní síly, sdíleli základny.
Vstávali spolu, snídali spolu, cvičili, spolu i večeřeli.
Vytvořila se tak skutečná pouta a silné vztahy.
Ale Tálibán si rychle uvědomil, že to bude snadný způsob,
jak zabíjet vojáky koaličních sil
a narušit tak výcvik.
Od roku 2008 nebo 2009
bylo čím dál běžnější slýchat, že se uprostřed noci probudil
voják Afghánské národní armády
a zastřelil čtyři nebo pět britských nebo amerických vojáků.
Staly se i případy, kdy někoho urazil nějaký rozkaz,
nebo se urazil, protože byl disciplinárně potrestán.
Bylo to čím dál běžnější a horší,
takže ty dvě armády musely být úplně odděleny.
Naši poradci a vojáci byli napadáni a vražděni jedinci,
které se snažíme připravit na to,
aby se dovedli bránit sami.
Bylo to něco, co mělo potenciál
narušit soudržnost a semknutost koalice,
a to zevnitř.
Nikdy jsme to úplně nedokončili.
Něco vám řeknu. Afghánci umí a budou bojovat.
Rozhodně už za svou zemi mockrát bojovali a umírali.
Když si představíte ty ztráty na životech, které utrpěli,
tak byla období,
kdy jsme se báli, že ty ztráty jsou tak velké,
že už je nebude možné nikdy nahradit.
Utrpěli obrovské ztráty na životech
a navíc v době, kdy jsme jich my měli jen pár,
z nichž každá byla tragédií.
Ale oni jich měli mnoho.
A tak to bylo po mnoho let.
Myslím, že Afghánce nemůže nikdo nařknout z toho, že by nebyli bojovníci.
Jak se americké jednotky začaly vracet domů
a naše stopa se s koncem našeho působení zmenšovala,
američtí velitelé se znovu uchýlili k leteckým útokům,
jenže tentokrát mnoho z nich provedly bezpilotní letouny
ve snaze dobýt zpět hlavní bašty Tálibánu.
Tahle změna taktiky způsobila, že došlo k výraznému nárůstu
civilních obětí.
Což mělo za následek,
že se ještě víc lidí obrátilo proti americkým a afghánským silám
a vehnalo je to do náruče Tálibánu.
V roce 2009 se ve velkém rozjelo používání smrtonosných dronů
a dalších druhů vzdušných útoků
a během Obamova prezidentství to začalo být
ještě rozšířenější a zavedenější.
Pan Obama využíval drony agresivněji než prezident Bush.
Za to se prezident nikdy neomluvil.
Z boje byly vyřazeny desítky vysoce kvalifikovaných velitelů al-Káidy,
vojenských instruktorů, výrobců bomb a agentů.
Pákistánští představitelé tvrdí,
že americké drony letos zasáhly více než 100 údajných vojenských cílů
v pákistánské kmenové oblasti podél afghánských hranic.
Anvár al-Avlakí, agent al-Káidy narozený v Americe,
který žije v Jemenu
a je považován za nejzávažnější hrozbu pro národní bezpečnost,
byl zabit.
Rozvědka Avlakího
vystopovala poblíž jeho úkrytu v Jemenu.
V pátek ráno našel dron CIA svůj cíl.
Anvár al-Avlakí byl zabit při útoku amerického dronu.
Anvár al-Avlakí působil jako imám v San Diegu
v době, kdy únosci
al-Hazmí a al-Mizhár bydleli v San Diegu.
Myslím, že je jednou nebo dvakrát viděli v jeho společnosti.
Avlakí získal proslulost po 11. září.
Stal se z něj velice radikální kazatel.
Vláda si nárokovala právo zabít amerického občana
bez řádného procesu,
bez přezkumu u soudu, zda bylo rozhodnutí o jeho zabití zákonné,
podpořené fakty,
a zda by se nedaly použít i jiné prostředky kromě zabití.
Nikdo se vůbec nepozastavil nad tím,
co to znamená, že máme program mimosoudního zabíjení.
Zabíjení lidí podezřelých z terorismu bez jakéhokoliv soudního dozoru.
Spousta lidí řekne, že ty dronové útoky byly velmi prospěšné.
Zasáhly cíle „A, B a C“,
ale já jsem vždycky namítala, že když vyřadili tři cíle,
vytvořili 33 000 dalších cílů.
Protože dronové útoky nemohly být fér.
Dronové útoky měly civilní ztráty, které šly do tisíců.
THE ATLANTIC
ÚDAJNÍ TERORISTÉ ZABITÍ DRONY
Byla jsem v šoku, když řekli: „A co považujete za legitimní cíl?“
A když si odmyslíte všechnu tu omáčku,
byl nakonec dobrým cílem jakýkoliv muž
v tom správném věkovém rozmezí.
Když beztrestně zabíjíte lidi, vytvoříte spoustu dalších cílů.
Se zbraněmi, jako jsou bezpilotní letouny, v našem arzenálu
dokážou naši vojáci provést přesné útoky na teroristy v těžko přístupných oblastech
a ušetřit nevinné životy.
Prostě řečeno, tyto údery zachránily životy.
A navíc jsou tyto americké akce legální.
11. září jsme byli napadeni.
Během týdne Kongres drtivou většinou schválil použití síly.
-…zásnubní oslava. - Ano.
Probíhala tu zásnubní oslava.
Jaké bylo datum té oslavy?
To je oficiální dokument?
Kdykoli se vrátím do své vesnice,
mám pocit, jako bych se ocitl v jiné vesnici.
Měl jsem tam hodně přátel.
Viděl jsem několik lidí, kteří kvůli bombovým útokům přišli o končetiny.
Jejich těla byla zbrocena krví,
neměli ruce ani nohy
a ze žáru ohně se jim loupala kůže.
Vlála jim na těle, jako by jim z ruky visel kus hadru.
Nikdy na to utrpení nezapomenu, i kdybych žil do sta let.
Dočkáme se pomsty, dá-li Bůh.
Vidíte, jak je jejich mysl nyní plná nenávisti?
To vy vytváříte teroristy.
Vy jste donutili všechny ty nevinné lidi, aby se stali teroristy,
protože součástí vaší politiky je zabíjení našich dětí.
Říkají: „Pokud nás nečeká jiný osud než smrt, radši umřeme v boji.“
A přidají se k Tálibánu.
Domníváte se, že by americké boty měly pro stabilizaci situace zůstat
na afghánské půdě?
Ne, že bych s tím úplně nesouhlasil,
ale budou tam i dalších 200 let?
V určité chvíli je třeba si říct, co se má stát. Bude to trvat dlouho.
Především jsme udělali hroznou chybu, že jsme se tam vůbec vydali.
Měli jsme geniální myslitele,
kteří houby věděli, co dělají.
A teď je z toho spoušť.
Afghánistán je úplná a naprostá katastrofa.
Proč tam není Rusko?
Proč tam není Indie?
Proč tam není Pákistán?
Proč jsme tam my? Je to 10 000 km od nás!
ODEJDĚME Z AFGHÁNISTÁNU. VYBUDUJME NOVÉ USA.
Trump dal jasně najevo,
soukromě i veřejně, že je pro odchod.
Američané jsou unavení z války bez vítězství.
Nikde to není zřejmější, než ve válce v Afghánistánu.
Mluvil jsem se spoustou amerických diplomatů,
kteří mi zcela jasně řekli, že Trumpův postoj byl takový,
že je mu to úplně fuk.
Kdybych chtěl tu válku vyhrát,
Afghánistán by byl vymazán z povrchu zemského, zmizel by.
Doslova za deset dní by bylo po všem.
Nejenže odtud chtěl odejít, ale řekl:
„Víte co? Do hajzlu s Afghánci.
Seru na Afghánce.“ To řekl.
„Nikdy nepřestanou bojovat.
Je to beznadějné. Jdeme pryč.“
Tálibán poslouchal a slyšel to.
To byla hudba pro jejich uši.
Pan Trump říkal, že Tálibán jsou silní lidé
a my jsme taky silní lidé.
Silní lidé si musejí podat ruce s dalšími silnými lidmi…
BÝVALÝ VŮDCE TÁLIBÁNU
…a společně překonat velké rozdíly.
Trochu se do Trumpa zamilovali.
Říkali si: „To je náš člověk v Bílém domě.“
ÚNOR 2020
POČÁTEČNÍ MÍROVÉ ROZHOVORY MEZI USA A TÁLIBÁNEM
Ne, zapomeňte na to. Žádný problém.
Ano. Pojďte.
Dobře. A vy, pane?
Pro mě zůstává otázkou, jak může tak velká světová demokracie,
jako jsou Spojené státy,
jednat s teroristickou skupinou, která zabila 5 000 jejích vojáků…
BÝVALÝ VICEPREZIDENT AFGHÁNISTÁNU
…o politických otázkách Afghánistánu.
Bylo to pro mě velké překvapení.
Po 18 měsících rozhovorů a téměř dvou desetiletích války
podepsaly USA a afghánský Tálibán dlouho očekávanou dohodu,
jejímž cílem je vydláždit cestu k míru a k odchodu zahraničních vojáků.
Trump uzavřel s Tálibánem dohodu,
že do 1. května 2021 ze země stáhne všechny americké jednotky.
Afghánská vláda propustila téměř 5 000 tálibánských vězňů
a souhlasila, že v srpnu propustí další.
Ta dohoda byla v podstatě jen mezi USA a Tálibánem.
Afghánskou vládu z toho vyšachovali.
Tálibán se zavázal k tomu, že nebude útočit na americké síly,
ale ne k tomu, že nebude útočit na afghánskou vládu.
Takže co udělali?
Zahájili atentátnickou kampaň.
Části Afghánistánu svírá násilí a krveprolití,
které mohou zhatit mírové hovory
a vykolejit budoucí jednání zaměřená na ukončení nejdelší americké války.
Velice agresivně,
ale velice přesně zacílili na srdce afghánské občanské společnosti.
Na to, co by se vlastně dalo nazvat generací 2001.
Byly to ženy,
byli to pedagogové, učitelé, profesoři.
Panebože, zabili tolik novinových reportérů a novinářů.
Lidi, kteří tvořili tepající srdce afghánské demokracie.
A šli po těch lidech velmi systematicky.
Což bylo opravdu děsivé.
SMLOUVA O NASTOLENÍ MÍRU V AFGHÁNISTÁNU
Podepsali jsme dohodu s Tálibánem, že si sedne k jednacímu stolu s dalšími Afghánci
včetně vlády,
aby projednali plán politického řešení
a dohodli se na všeobecném trvalém příměří.
VNITRO-AFGHÁNSKÁ JEDNÁNÍ 12. ZÁŘÍ 2020
A pak jsme byli svědky toho,
jak Afghánci sedí naproti sobě u jednoho stolu.
Představte si ten jednací stůl.
Na jedné straně seděli konzervativní vůdci Tálibánu,
jehož členové posledních mnoho let, téměř celé desetiletí,
seděli ve vězení v Guantánamu.
Lidé, kteří nás včera zabíjeli,
se k nám najednou chovali přátelsky a hovořili s námi.
Byli arogantní, pokud šlo o jejich zdroje a technologie.
Byli velmi sebevědomí. Opravdu povýšení.
Řekli afghánským vyjednávačům:
„Bude nám trvat déle uzavřít s vámi mírovou dohodu,
než by nám trvalo napochodovat do Kábulu.“
Byli opravdu namyšlení.
Američané používali v Afghánistánu různé vojenské strategie
a nejrůznější vojenské vybavení.
Ale selhali na všech frontách.
Nedosáhli úspěchu, v který doufali.
To byla jedna strana stolu.
Na druhé straně naproti nim
seděli zástupci afghánské vlády.
Fawzíja Kúfíová je úžasná žena.
A tak trochu ztělesňuje změny,
které se za 20 let v Afghánistánu udály.
Během svého působení v parlamentu i poté
byla jednou z vůdčích osobností
boje za práva žen ve své zemi.
Na Fawzíje Kúfíové bylo ohromující to,
že těsně předtím, než začaly mírové rozhovory,
se ji někdo pokusil zabít.
Měli jsme přijet v neděli.
Tohle se stalo v pátek.
Cestu nám zablokovalo nějaké auto.
A zničehonic z toho auta začal někdo střílet.
Po pár vteřinách si uvědomíte, že vás postřelili.
Začala jsem krvácet
a nemohla jsem pohnout rukou.
Takže ta kulka vnikla tudy…
Tudy.
A pak prošla celou rukou, tady způsobila frakturu a uvízla tady.
A odtud ji vyjmuli.
Moje dcera mě udržovala při vědomí, protože říkala: „Nezavírej oči.“
Protože po velké ztrátě krve bych mohla ztratit vědomí.
A ona mě udržovala při vědomí.
Stoprocentně to souviselo s mírovými rozhovory,
protože věděli, že tam budu.
Nejspíš se báli mého hlasu.
To svědčí o míře násilí a válčení v Afghánistánu.
A svědčí to o důležitosti procesu,
mírového procesu, který by to krveprolití zastavil.
Jako mnoho jiných afghánských žen
jsem byla svědkem toho, jak Tálibán bičuje na ulici ženy za to,
že neměly ten správný hidžáb nebo burku,
nebo za návštěvu lékaře bez mužského doprovodu.
Afghánistán je pro ženy jednou z nejhorších zemí na světě.
Kolik dalších kompromisů budeme za cenu míru dělat?
DUBEN 2021
BIDEN DO 11. ZÁŘÍ STÁHNE VŠECHNY AMERICKÉ JEDNOTKY
Prezident Biden se rozhodl, že odejdeme.
Neplánujeme kvapný ochod.
Uděláme to zodpovědně, rozvážně a bezpečně.
A uděláme to v plné součinnosti s našimi spojenci a partnery,
kteří mají nyní v Afghánistánu víc sil než my.
Neodejdeme do 1. května, ale budeme pryč do 11. září,
což by bylo 20. výročí.
Žádné podmínky.
Tálibán nemusí dělat A , B, C, D ani E.
Nazdar.
Byl jsem v Kábulu v prosinci roku 2020.
Mluvil jsem s prezidentem Ghaním.
Připadali si opuštění.
„Poslyšte, my máme Američany rádi.
Máme tu volby.
Jsme fungující demokracie uprostřed Asie.
Věříme v ty samé věci jako vy.“
Ale když jsem tam byl, cítil jsem strach.
„Panebože, Američané odjíždějí,
tálibové jsou mezi námi a půjdou po nás.
A pokud to nebude na televizních obrazovkách,
světu to bude jedno.“
Spojené státy v Afghánistánu dosáhly toho, co měly v plánu.
Dopadnout teroristy, kteří nás napadli 11. září,
zúčtovat s Usámou bin Ládinem
a otupit hrozbu terorismu, aby se Afghánistán nestal základnou,
z níž by mohly pokračovat útoky proti Spojeným státům.
Těchto cílů jsme dosáhli. Proto odcházíme.
Nešli jsme do Afghánistánu budovat stát.
Pouze afghánský národ má právo a zodpovědnost
rozhodnout o své budoucnosti a o tom, jak chtějí svou zemi vést.
Tálibán rychle dobývá města a okresy.
Tálibán v pátek prohlásil,
že se zmocnil 85 % území Afghánistánu
a jeho bojovníci utahují smyčku kolem strategických oblastí.
Zeptám se těch z vás, kteří chtějí, abychom zůstali.
Kolik ještě,
kolik dalších tisíců životů amerických dcer a synů
jste ochotni riskovat?
Jak dlouho chcete, aby tam zůstali?
Ministerstvo obrany uvedlo,
že zbývající americké a spojenecké jednotky
opustily vojenskou leteckou základnu Bagrám v Afghánistánu,
a předaly ji afghánským silám.
Já se ptám, kde jsou všichni ti humanitáři?
Proč nebijí na poplach
kvůli našemu odchodu z Afghánistánu?
Odchod, který už teď způsobuje obrovské utrpení.
Vždyť poté, co USA podepsaly dohodu s Tálibánem,
jsme viděli útok na porodnici,
kde Tálibán pozabíjel děti a nastávající matky.
Viděli jsme útoky na tržištích, kde zahynuly desítky Afghánců.
Viděli jsme útok na Americkou univerzitu v Kábulu,
kde chladnokrevně postříleli mladé lidi včetně žen,
kteří chtěli posílit svou zemi a vybudovat lepší budoucnost
pro příští generace Afghánců.
Takže já se ptám, kde je nějaké pobouření?
Kde jsou ti humanitáři
a proč se nezabývají tím, že jsme dali moc do rukou
teroristické organizaci,
organizaci, která náš odchod z Afghánistánu
doprovází brutálními vraždami?
Ve chvíli, kdy Američané opustí Afghánistán a nebudou tu jejich vojáci,
mezinárodní terorismus se vrátí.
A všechny investice vložené do Afghánistánu
za posledních 19 let budou přijdou nazmar.
VÝCVIKOVÁ ZÁKLADNA AFGHÁNSKÉ ARMÁDY 2021
Jisté je jedině to,
že tálibové věří, že tuhle válku vyhráli,
že USA utíkají z boje
a oni že by měli dostat klíče ke dveřím do této země…
ŠÉF GENERÁLNÍHO ŠTÁBU
…aby si tu mohli založit svůj emirát.
I když Američané stáhnou své síly,
jsme připraveni splnit svou povinnost.
Dokud nám bude v těle kolovat krev, budeme bránit svou vlast.
Neodevzdáme svou zemi Tálibánu.
Tohle je náš boj. Tohle je moje vlast.
Tohle je můj národ. Tohle je moje armáda.
Zapamatujte si tuhle tvář.
Tohle není starý Afghánistán.
Tohle je nová generace.
Tohle jsou noví lidé, nová mladá generace
a nová armáda.
Když jsem vstoupil do armády, bylo to zpočátku z bezmocnosti.
Ale teď je naše situace lepší.
Vstoupili jsme do armády, abychom bránili naše domovy před utrpením.
Musíme bránit svou vlast.
Tálibán podle své logiky argumentuje, že vláda v Afghánistánu
je výsledkem okupace Afghánistánu.
Až Američané odejdou,
i výsledek jejich okupace musí být zničen
a je třeba ustavit novou vládu,
která bude přijatelná pro všechny obyvatele Afghánistánu.
Chci vzkázat tomu krvežíznivému Tálibánu,
že jsem přišla o jedno ze svých synů, který sloužil v armádě
při obraně naší země
a že nikdy nepřestanu podporovat Afghánskou národní armádu.
Vychovám své zbývající děti a pošlu je taky do armády,
aby mohly bojovat proti tyranům a krvežíznivým nepřátelům naší země
a přerazit jim čelisti.
Ujišťuji vás, že rozhodně chceme mít dobré vztahy
s Američany a Severoatlantickou aliancí.
V dohodě podepsané mezi Tálibánem a Američany
se dočtete, že jedna důležitá věc, které se Tálibán vzdal,
jsou vztahy s al-Káidou a dalšími skupinami.
To bylo to nejlepší, co mohl udělat.
Tálibán se těchto vztahů vzdal jen kvůli úspěchu vyjednávání.
Řekli, že už nadále nebudeme udržovat vztahy s al-Káidou a dalšími skupinami.
Teď, když se Američané rozhodli,
po 20 letech stáhnout své jednotky,
nevzniknou žádné problémy, protože nás profesionálně vycvičili.
Jsme připraveni bránit svou vlast sami.
15. SRPNA 2021 TÁLIBÁN OBSADIL KÁBUL, HLAVNÍ MĚSTO AFGHÁNISTÁNU.
PO 20 LETECH VÁLKY SE OPĚT UJAL VLÁDY NAD ZEMÍ.
11. září změnilo svět.
Naše země je ve stavu smutku.
A někdo z nás musí říct: „Zachovejme si odstup.
Zastavme se na chvíli
a promysleme si dopady našich dnešních činů,
abychom neroztočili nekontrolovatelnou spirálu.
Oprávnění k použití vojenských sil
bylo použito více než 41krát
ve zhruba 19 zemích,
aniž by to nějak souviselo s 11. zářím.
Používá se i pro domácí špionáž ve Spojených státech.
Bylo použito v Somálsku, v Jemenu, kde si vzpomenete.
Používá se po celém světě jako odůvodnění pro použití síly
a pro schválení bombardování a vojenských operací.
To je protiústavní.
Připravuje to půdu pro věčnou válku.
Nikdy by mě nenapadlo, že se ještě dnes
bude stále spoléhat na Oprávnění k použití vojenských sil
a že ho budou vlády citovat,
aby mohli použít sílu proti teroristickým skupinám.
To by nás nikdy nenapadlo.
Mysleli jsme, že půjdeme jen po al-Káidě.
A že až to uděláme, náš úkol bude splněn.
A jakmile si budeme jisti, že Afghánistán už není
bezpečný azyl pro teroristy, přestaneme se spoléhat
na Oprávnění k použití vojenských sil.
Mělo nám umožnit jít po al-Káidě a pachatelích 11. září.
Ale platí dodnes.
Jednou se musí zrušit.
USA VYNALOŽILY NA VÁLKU V AFGHÁNISTÁNU
VÍC NEŽ 2,3 BILIONY DOLARŮ.
ZEMŘELO VÍC NEŽ 2 400 ČLENŮ UNIFORMOVANÝCH SLOŽEK A VÍC NEŽ 50 000 JICH BYLO RANĚNO.
BYLO ZABITO 150 000 AFGHÁNCŮ, MNOHDY CIVILISTŮ.
11. září je v mnoha ohledech stejně jasná dělící čára,
jaká vede mezi 20. a 21. stoletím.
Je to v mnoha ohledech počátek naší moderní historie.
Největší dopad 11. září je to, že naučilo Ameriku se bát.
Dnes je to antrax, zítra zase jiná hrozba.
Co to je? Kdy to skončí?
Vidíme to v architektuře budov
a ve veřejném prostoru, kde trávíme své životy.
Selhání americké vlády v přípravě na 11. září
ovlivnilo naši důvěru v instituce.
Kolegové,
každé prohlášení, které dnes učiním, je podpořeno zdroji,
spolehlivými zdroji.
Selhání americké rozvědky a médií
v době před iráckou válkou
změnilo způsob, jakým se Američané dívají na vládu a média,
a také to, kterým hlasům důvěřují.
Víte vůbec, o čem mluvíme, dámo?
Přečetla jste si nějakou zprávu a myslíte si, že víte, jak to bylo.
11. září bylo svým způsobem první moderní konspirační teorie.
Miliardy dolarů, které tekly přes granty z Ministerstva vnitřní bezpečnosti
do lokálních i celostátních policejních složek a dělaly z nich armádu,
svým způsobem přenesly válku k nám domů,
Je to jedno ze dvou nebo tří dat v americké historii,
které změnilo celý zbytek americké historie.
Bohužel si myslím, že kdyby byl Usáma bin Ládin dnes naživu,
byl by šťastný nebo aspoň spokojený.
Podnik, který založil v roce 1988,
přežil více než tři desetiletí.
Dal zabrat technologicky nejvyspělejší armádě
v dějinách lidstva, armádě USA.
11. září existovala jedna al-Káida.
Dnes je na seznamu ministerstva zahraničí čtyřikrát tolik
zahraničních teroristických organizací, které sdílejí ideologii al-Káidy
a stále považují bin Ládina za svého hrdinu a učitele,
za člověka, kterého chtějí napodobit.
Spojení „válka s terorem“
byla podle mě nesmírně naléhavá výzva k boji,
ale také nesmírně zavádějící.
Měla to být válka s terorismem,
protože pak by se zaměřila na jednu skupinu,
na jedince, kteří podnikli útoky 11. září
a nadále nás ohrožují.
Ale „válka s terorem“ je válka se vším, co nás děsí.
Nepokusím se obhajovat ty biliony proinvestovaných dolarů
ani vysvětlovat všechny jednotlivé kroky,
podniknuté během 20 let války.
Ale dnes je více než 40 % školáků
v Afghánistánu ženského pohlaví.
Počty afghánských dětí, které umírají při porodu, se radikálně snížily.
Afghánci po celé zemi mají mnohem lepší přístup
k lékařské péči.
Příležitosti získat seriózní vzdělání…
nejen na úrovni základní školy,
ale i na střední škole a univerzitě,
se také rozšířily po celé zemi.
Vždycky bude někdo říkat, že to za to nestálo.
Ale když vidíte mladé afghánské ženy jít do školy,
nebo ženy ve vedoucích pozicích,
nebo když vidíte, jak části afghánské ekonomiky začínají být konkurenceschopné
v rámci rozvojových, ale i vyspělých zemí…
Řekl bych, že k pokroku došlo.
NIKDY NEZAPOMENEME
BRIAN G. MCALEESE JOHN K. MCAVOY, THOMAS J. MCCANN
Je důležité znát dějiny.
Je důležité znát souvislosti událostí, které vedly k 11. září,
samotné události 11. září i jejich následky.
Je důležité znát to dobré, to zlé, to ošklivé, to skutečné.
POMNÍK A MUZEUM 11. ZÁŘÍ NEW YORK
DEANNA LYNN GALANTEOVÁ A JEJÍ NENAROZENÉ DÍTĚ
HASHMUKH C. PARMAR W. DAVID BAUER
PŘEŽIVŠÍ Z 11. ZÁŘÍ
Kdybyste se mě po 11. září zeptali: „Jak se máte?“,
řekla bych: „Jsem v pohodě. Jsem naživu. Jsem v pořádku.“
Nedocházelo mi, že nejsem v pořádku.
Byla jsem chodící zombie.
Naplno jsem to pochopila až v roce 2006.
Tehdy otevřeli to vzpomínkové muzeum.
A tehdy mi teprve došlo, že musím ten příběh vyprávět.
Že musím mluvit o lidech, které jsme ztratili, o těch událostech.
A já se o to musím podělit.
KAPITÁNKA HASIČSKÉHO SBORU NY VE VÝSLUŽBĚ
Doufám, že nezapomeneme,
jak se naše země 11. září pokusila semknout,
abychom si vzájemně pomohli.
To bylo předtím, než jsme se rozhodli, že se pomstíme
nebo podnikneme akci proti tomu, kdo za to nesl zodpovědnost.
Z 11. září si můžeme vzít spoustu ponaučení,
ale neměli bychom se domnívat, že nenávist…
je vždycky dobrá reakce.
To může být jen láska.
Nic víc.
Každé výročí 11. září prožívám vždy nanovo.
Nedá se na to zapomenout. A já nikdy nezapomenu.
Ulpí to na vás jako lepidlo.
Nikdy na to nezapomenete.
FAYE GILMOREOVÁ LEIGHINA MATKA
LEIGH GILMOREOVÁ
Ale největší radost mám z toho, že jsem poznal Leigh a Faye.
Můj život se změnil poté, co jsem je poznal,
a když jsem se dozvěděl, že jsou naživu.
Zůstali jsme pak v kontaktu a ony se staly součástí mé rodiny.
Což je nádhera.
A až dodnes je Faye moje máma z Chicaga.
Ona je opravdu zlatý člověk, víte?
11. ZÁŘÍ DEN UCTĚNÍ PAMÁTKY ZESNULÝCH
Andrew Anthony Abate.
Vincent Paul Abate.
Laurence Christopher Abel.
Alona Abrahamová.
William F. Abrahamson.
Richard Anthony Aceto.
Heinrich Bernard Ackermann.
Paul Acquaviva.
Christian Adams.
Amerika ve své nejlepší podobě…
je Amerika, která věří v rovnost pro všechny.
V islámu
je jedním z 99 Božích jmen as-Salám,
což znamená „mír“.
„Mír“ je vlastně jedno z Božích jmen.
Může mít člověk v životě větší tužbu,
než nastolit skutečný, dlouhodobý, trvalý mír?
Překlad titulků: Petr Putna