A Ground Zerót azóta is törmelékhegyek szelik át.
A holttestek felderítése fontos, ugyanakkor szívfacsaró feladat.
Nem tudom, hogy valaha is készen álltam-e arra,
hogy holttestet találjak.
Nem kellemes érzés.
Amikor ásunk, és életre utaló jeleket találunk,
például megtaláljuk valakinek a családi fotóit,
vagy egy cipőt, és ilyenkor arra gondolok, hogy:
„Basszus! A cipőnek van gazdája.” Nem arról van szó, hogy nem akarjuk…
De ezen a ponton valószínűleg már nem élnek.
Tudtam, hogy a rendőrség legfőbb feladata az lesz,
hogy a holttesteket megtaláljuk, azonosítsuk,
majd értesítsük a családokat, hogy megtaláltuk a szeretteiket.
A legnehezebb az eltűnt személyek plakátjai voltak.
Az emberek nem tudták, hogy halottak-e, vagy bent rekedtek.
Csak meg akarták találni őket.
A fiam Mark Zeppelin volt. A 104. emeleten dolgozott.
Csak várom, hogy felbukkan-e. Ennyi…
- Tudja, hogy tegnap bement-e dolgozni? - Igen, bement.
Onnan hívott, pontosan kilenckor.
Mindössze annyit mondott, hogy szeret.
Ha bárki látná, vagy tud valamit, Andrew Sternnek hívják.
Szóval ha bárki tud valamit, kérem,
a felesége, az édesanyja
és a család többi tagja mind erre várunk.
Srácok! Kérlek, álljatok félre, hogy el tudjanak menni!
Kezdetben sok tűzoltót eltűntnek nyilvánítottak, köztük engem is.
Az elején, amikor azt hittük, hogy lehetnek túlélők,
óriási kockázatokat vállaltunk,
hogy még élve ki tudjuk menekíteni az embereket.
Képzeljék el, ha az önök családjával történik.
Minden egyes tűzoltó a testvérünk. Minden rendőrtiszt a testvérünk,
és ezeknek a civileknek a védelmére esküdtünk fel.
A mentő- és keresőcsapatok volt,
hogy négy, öt, hat emelet magas halmokon álltak.
És a Ground Zeronál még hónapokon keresztül égett a tűz.
Mialatt ott voltunk, végig voltak épületek,
amik omlásveszélyesek voltak.
Mindenkinek szóltak az elején, hogy ha hallod a sípszót,
fuss, mert egy épület lehet,
hogy össze fog dőlni. Többször is sípoltak.
De amikor hallottuk, hogy tiszta a levegő, mindenki visszament.
Ott voltak a hullakereső kutyák,
a tűzoltók, a rendőrök.
Volt pár srác, akik minden nap lejöttek velem.
HALOTTASHÁZ, TRIAGE
A nyomozóiroda egyik felügyelője voltam a halottasházban.
A mi feladatunk volt feltárni, azonosítani,
majd értesíteni a családot.
Amint felkerültek a halottasházba,
nekiláttunk az azonosítási eljárásnak.
Húsz évvel ezelőtt az azonosítások nagy része
ujjlenyomatok, fogászati leletek, tetoválások, hegek
vagy egyéb ismertető jelek alapján történt.
A DNS csak hetekkel később jött, ha egyáltalán használható volt.
NEW YORK-I RENDŐRSÉG SÜRGŐSSÉGI SZOLGÁLATOK EGYSÉGE
Hivatalosan nem közölték velem és az öcsémmel, hogy eltűnt.
Arra emlékszem, hogy sokat kellett várnunk.
Apámnak az volt a szokása, hogy három rádiót figyelt.
A körzeti rádiót, a tűzoltóságét, és a különleges műveleti osztályét.
Hallotta a szeptember 11-ei hívást,
és Queensből azonnal Manhattanbe hajtott.
Az apámat a kettes torony mentőcsapatába osztották be.
Azt mondta: „Sziasztok,” és befutott a toronyba.
Aztán a torony összeomlott, és többet nem is tudtunk.
Bruce-t azonnal mozgósították az első gép becsapódása után.
Éjfél körül volt.
Kopogást hallottam a konyhaajtón.
Bruce hadnagya volt az, Charlie,
aki szintén tűzoltó volt, és egyben a barátunk is.
És…
Charlie udvarias csevejbe kezdett,
mire én végül azt mondtam neki, hogy: „Mondd ki!”
És azt mondta, hogy eltűntek.
Húsvétkor kaptunk egy telefont, hogy találtak pár szerszámot,
amire 41-es egység volt írva, és vélhetően megtalálták Bruce holttestét.
És hogy akarom-e látni, amikor kiemelik a testét?
Egyből azt feleltem, hogy „nem”.
Nem tudtam volna ezzel a képpel élni a fejemben.
Azon semmi sem tudott változtatni, hogy ő már elment.
A családunk viszonylag hamar eldöntötte, hogy tartunk temetést.
A rendőrség helikopterei úgynevezett „eltűnt személy” alakzatban repülnek
ilyen eseteknél.
Amikor a helikopterek elrepültek, akkor vágott mellbe, hogy apa nincs többé.
Hogy soha nem jön vissza.
Hogy mindennek vége.
TŰZOLTÓSÁG, 252-ES KOCSI
Sem apámat, sem a nagybátyámat nem találták meg.
Szeptember 11-én összesen 343 tűzoltó vesztette életét,
emellett 37 kikötői hatósági tiszt is meghalt,
és 23 New York-i rendőrtiszt is.
Összesen 403 gyorsbeavatkozó tiszt,
ami az Egyesült Államok történetének legnagyobb gyorsbeavatkozói vesztesége.
Sajnos a mai napig
az áldozatok 40%-a azonosítatlan, és talán örökre az is marad.
A NETFLIX DOKUMENTUMFILM-SOROZATA
HARMADIK RÉSZ A SÖTÉT OLDAL
SZÖVETSÉGI ÉPÜLET
AZ FBI HELYI IRODÁJA NEW YORK
Szeptember 11-én reggel ott voltunk a második gép becsapódásánál.
Sikerült befutnunk egy épületbe,
és az előcsarnokban tájékoztatást tartott az egyik felügyelőnk.
A mi csapatunk kapta meg az ügyet,
és próbáltuk koordinálni a beérkező információt.
De természetesen a New York-i irodában mindenki
az FBI minden dolgozója azon az ügyön dolgozott
az első napokban és hetekben.
Ki akartuk deríteni, mi is történt aznap,
hogy ki követte el a támadásokat, és ki állt mögötte.
De legfőképp biztosítani akartuk, hogy ne legyen második hullám,
hogy többet ne fordulhasson elő. Ezért minden egyes nyomnak utánanéztünk.
Én sem. Csak ki akarok jutni DC-ből.
A 77-es járat a Pentagonba csapódott be.
Én a 77-es járat csapatába kerültem,
hogy kinyomozzam az öt gépeltérítőt, és mindent kiderítsek róluk.
DULLES NEMZETKÖZI REPÜLŐTÉR
A 77-es járat az észak-virginiai Dulles reptérről szállt fel.
És a többi járathoz hasonlóan a nyugati part felé tartott.
Minden gépen voltak gépeltérítő pilóták.
A 77-es járaton ez Hani Handzsúr volt.
Emellett voltak „nem pilóta gépeltérítők” vagy „erőszakos eltérítők”.
Az ő feladatuk az volt,
hogy erőt és erőszakot alkalmazva leigázzák az utasokat…
hogy a gépeltérítő pilóták bejuthassanak a pilótafülkébe,
és átvehessék a gép irányítását.
A 77-es járaton az erőszakos eltérítők, akik nem voltak pilóták,
Hálid al-Mihdár, Salem al-Házmi és Naváf al-Házmi, akik testvérek voltak,
és Madzsed Moked voltak.
A csapatunk rengeteg időt töltött azzal,
hogy összerakják a gépeltérítők mozgásait szinte napra pontosan.
Megpróbáltunk majdnem minden lépésüket lekövetni.
Hálid al-Mihdár és Naváf al-Házmi kiképzőtáborba mentek,
az al-Káida kiképzőtáborába Afganisztánban.
És bin Láden választotta ki őket,
hogy részt vegyenek abban, amit akkoriban az al-Káida
„repülős hadműveletnek” hívott.
Korábban sosem éltek az Egyesült Államokban.
Még csak nem is jártak itt.
Nem beszéltek jól angolul.
De 1999 végén, Hálid Sejk Mohamed irányítása alatt,
aki a szeptember 11-ei támadások kitervelője volt,
elindultak az Egyesült Államok felé.
MALAJZIA
És megérkeztek Kuala Lumpurba.
A CIA aggódott az al-Káida fenyegetése miatt,
és tudomást szerzett egy találkozóról Kuala Lumpurban, 2000 januárjában.
A gépeltérítők részt vettek ezen,
ami a legutolsó megbeszélések egyike volt,
és a kiképzés vége, mielőtt elindultak az Államokba.
ALMIHDÁR, HÁLID
A CIA még azt is tudta, hogy volt amerikai vízumuk.
Hálid al-Mihdár és Naváf al-Házmi
voltak az első gépeltérítők, akik beléptek az Egyesült Államokba.
A CIA lenyomozta bin Láden követőit,
miután Láden többször is háborút hirdetett az Egyesült Államok ellen.
Ez a malajziai találkozó egy kulcsfontosságú kezdőpont volt,
ahol a személyek, akiket később megbíztak
a támadás végrehajtásával, zöld utat kaptak,
és emellett előkészítették a különböző mechanizmusokat,
a terv komponenseit, amelyeket fontosnak ítéltek a sikerhez.
Kiderítették, hol van a legtöbb esélyük belépni
az Egyesült Államokba repülőiskolai tanulóvízummal.
A CIA KÖZPONTJA
Az információ, miszerint ezek az emberek megérkeztek az Egyesült Államokba,
nem lett hatékonyan és időben kommunikálva az FBI-jal.
AZ FBI KÖZPONTJA WASHINGTON DC
A rendszer úgy működött,
hogy a CIA hírszerző munkát végzett külföldön,
az FBI pedig terroristaelhárítást az USA-ban.
Ezért furcsa módon az információ nem feltétlenül áramlik megfelelően.
Pedig született is egy feljegyzés,
miszerint a CIA értesítette volna róluk az FBI-t.
Ami végül nem történt meg.
- Nem küldték el a feljegyzést? - Nem.
Ha akkor az amerikai kormány megfelelően működik,
és az FBI és a CIA együttműködnek, látták volna, hogy ők az al-Káida emberei,
akiket szemmel tartottak Malajziában, és eljöttek az Államokba,
így biztos rosszban sántikálnak. De ez nem történt meg.
Nem vagyok benne biztos, hogy ha átadják az információt,
akkor mindenki meglátta volna az összefüggést.
Volt egy hézag, egy mulasztás,
az információátadás hiánya, amire rá lehet mutatni,
és állítani, hogy: „Ha ezt tudjuk, megelőzhettük volna.”
Jó. Talán.
MOHAND AL-SERI JÓVÁHAGYOTT VÍZUMKÉRELME 2000. OKTÓBER 23.
ÖN TAGJA-E VAGY KÉPVISELŐJE TERRORISTASZERVEZETNEK? NEM.
Elszalasztott lehetőség volt.
Ha a CIA időben leadta volna a forró drótot az FBI-nak,
elkezdhettük volna követni ezt a két személyt.
Egy terrorelhárítási nyomozás során
minden nyomnak utánanézünk, minden egyes lehetőséget kimerítünk.
Ezt bármilyen információnál megtettük volna,
főleg annak a tudatában, hogy az al-Káida ügynökei érkeztek
az Egyesült Államokba.
Úgy hiszem, szeptember 12-én volt,
hogy találtak egy Toyota Corollát a Dulles repülőtéren.
Az autó Naváf al-Házmi tulajdona volt, és egy San Diego-i címen
volt nyilvántartva, aminek az FBI utána is nézett.
2000. JANUÁR 15.
Tudjuk, hogy január 15-én érkeztek Los Angelesbe.
Február elsején ellátogattak egy Los Angeles-i étterembe,
ahol találkoztak egy Omar al-Bajumi nevű szaúdival.
Omar al-Bajumi egy rejtélyes és furcsa figura.
Mesterszakra jár, de nem jár be az órákra.
A szaúdi kormány fizeti
egy vállalkozón keresztül, de látszólag nem dolgozik.
Nincs szüksége pénzre.
Akik nem hitték, hogy részt vett a támadásokban,
azt gondolták, hogy a szaúdi hírszerzés kémje lehetett.
Nem teljes körű hírszerző tiszt, de valamiféle informátor vagy megfigyelő.
Találkozott a gépeltérítőkkel, és elmondta nekik, hogy San Diegóban él.
És hogy ha arra járnak, akkor keressék fel. Így is tettek.
Ő pedig segített nekik letelepedni.
Segített nekik bankszámlát nyitni,
és lakást bérelni ugyanabban a komplexumban,
ahol ő is lakott a családjával.
Azt állította,
hogy az iszlám vendégszeretet miatt segített nekik.
De felmerült a gyanú, hogy ez nem egy véletlen találkozás volt,
hanem meg volt szervezve.
Volt egy másik kulcsfigura is,
Anvár al-Avlaki.
Egy jemeni imám, aki akkoriban San Diegóban élt.
És évekkel később ő lett az al-Káida egyik fontos vezetője.
2000. MÁJUS 10.
Al-Házmi és al-Mihdár 2000 nyarán egy panzióba költöztek,
amit a sors iróniája, hogy egy FBI-informátor menedzselt.
Az FBI-informátor egy idős úriember volt, özvegy, aki egyedül élt a házban.
Jó néhány muzulmán fiatal szállt meg nála.
LEMON GROVE VÁROSA ÜDVÖZLI ÖNT
Nem keltettek gyanút.
Nem tettek semmi olyat, ami miatt bárki is
a rendfenntartó szervekhez vagy a hatóságokhoz fordult volna.
San Diegóban Naváf al-Házmi látszólag normális életet élt.
Pár hétig egy benzinkútnál dolgozott.
Focizni járt a barátaival.
San Diegóban repülési órákat akartak venni.
De az angoljuk nem volt elég jó ahhoz, hogy megértsék az instrukciókat.
A nyelvtudás hiánya miatt
egyikük sem teljesített jól a repülési kiképzésen,
ezért inkább erőszakos eltérítők lettek.
Moussaoui egy francia, aki Angliában élt, és akit Afganisztánban képeztek ki.
Ő is az Államokban ment repülőiskolába.
A fickó labilis volt.
Kissé őrülten viselkedett, és gyanút keltett.
Elvileg azt mondta többek között,
hogy nem érdekelte a leszállás elsajátítása.
Csak repülni akart.
És azonnal a nagy gépeknél akarta kezdeni.
Ő is vásárolt pilótafülkés videókat.
És ugyanazok a videók voltak,
ugyanattól a gyártótól, amelyeket pár gépeltérítő is megvásárolt.
A bevándorlási hivatal elvitte, és őrizetbe vette.
Úgy hisszük, hogy ő is gépeltérítő lett volna…
MOUSSAOUI BEVÁNDORLÁSI FOTÓJA
…ha a bevándorlási hivatal nem tartóztatja le
az adott év augusztusában.
Egy újabb kihagyott lehetőség,
mert összeköttetésbe lehetett volna hozni Ramzi bin al-Sibbel,
aki a támadás egyik koordinátora volt. Németországban élt.
Ha az FBI hozzáfért volna a számítógépéhez,
ő lehetett volna a kulcs, aki által lelepleződhetett volna a terv.
SZEPTEMBER 11-EI VEZETŐ GÉPELTÉRÍTŐ
Mohamed Atta, úgymond a műveleti parancsnok,
találkozott Ramzi bin al-Sibbel,
és egyéb logisztikai támogatókkal, akiket az al-Káida biztosított,
hogy biztosíthassák, hogy minden a helyén van.
OSZÁMA BIN LÁDEN
AZ AL-KÁIDA KATONAI VEZETŐJE AZ AL-KÁIDA FŐHADNAGYA
HÁLID SEJK MOHAMED A TÁMADÁS KITERVELŐJE
FELTÉTELEZETT GÉPELTÉRÍTŐ ÖSSZEESKÜVÉS-KOORDINÁTOR
VEZETŐ GÉPELTÉRÍTŐ
A 19 gépeltérítő közt
15 erőszakos eltérítő és 4 pilóta volt.
Gondosan lettek kiválasztva.
Az al-Káida teljes mértékben megbízott bennük,
és hitte, hogy nem futamodnak meg egy látszólag lehetetlen küldetéstől,
hogy az USA központjában csapjanak le.
Ehhez legalább három évnyi alapos szervezés kellett:
megbeszélések szerte a világon,
személyesen kiválasztott 19 gépeltérítő és pilóta,
a mozdulataik összehangolása.
2001. SZEPTEMBER 7.
A szeptember 11-et megelőző napokban
a gépeltérítő csapatok mozgolódni kezdtek,
hogy közelebb kerüljenek a kiindulási városukhoz.
Tehát láthatjuk, hogy a 77-es járat eltérítői
New Jersey-ből Marylandbe utaztak, a Dulles repülőtér közelébe.
Látjuk, hogy a 93-as járat csapata a Newark reptér közelébe indult,
ahonnan a 93-as járat felszállt.
És látjuk, hogy a 11-es és a 175-es gépeltérítők
Boston közelébe érkeztek.
Szeptember 11-e reggelén
a gépeltérítő csapatok megérkeztek a repterekre.
Áthaladtak a biztonsági ellenőrzésen a reptereken.
Úgy gondoljuk, hogy zsebkések lehettek náluk,
amiket felengedtek a repülőkre,
úgyhogy gond nélkül átjutottak a biztonsági ellenőrzésen,
és felszálltak a repülőkre.
A 80-as és 90-es években nem volt politikai akarat.
Felrobbantott emberek, eltérített gépek, ilyen csak a tengerentúlon volt.
Kevés áldozattal.
Csúnyák, véresek, kellemetlenek,
de nem volt nemzetbiztonsági probléma.
John Ashcroft szeptember 11 előtt azt mondta: „Ezek a prioritásaink:…
IGAZSÁGÜGYI MINISZTÉRIUM
…a fegyverek, a drogok, a polgárjogok, a foglyok védelme.”
Ilyenkor beugrik, hogy: „Meg fognak támadni.
Hol marad a terrorizmus?”
A terrorizmus lecsúszott. Elfelejtettem, hányas szám volt. Talán 15.
Egyszerűen képtelen voltam elhinni.
2001. SZEPTEMBER 15.
Az egész nemzetbiztonsági csapat a mulasztásokról beszélt Cam Davidnél.
Ezek az emberek itt éltek az országban, és már egy ideje tervezték a támadást.
Hatékonyabb hírszerzés kellett. Jobban kellett informálódnunk.
De hogy érjük ezt el?
Felmerült, hogy mikor elfogunk valakit,
hogyan végezzük a kikérdezést,
hogy megbízhatóbb információhoz juthassunk?
Nem lenne helyénvaló, ha beszélnék a műveletekről,
konkrét lehetőségekről,
vagy hogy milyen tevékenységeket fogunk folytatni a jövőben.
Viszont elmondható, hogy miénk a világ legfejlettebb hadserege.
Szerteágazó képességekkel rendelkeznek.
És lehetséges, hogy kapnak majd küldetéseket
a stratégiánkhoz kötődően.
Dolgoznunk kell a sötét oldalon is, hogy úgy mondjam.
El kell merülnünk az árnyak világában, a hírszerzésében.
A tennivalóink nagy részét
csendben kell végrehajtanunk, értekezések nélkül,
a hírszerzés által elérhető módszerek és források felhasználásával.
Csak így sikerülhet.
Ha visszagondolunk Ford Fehér Házára, amikor Cheney volt a kabinetfőnök,
akkoriban legalább is
Dick Cheney igen erőteljes nézeteket vallott
az elnök alkotmányos hatalmát illetően,
különösképp a nemzetbiztonsággal és a hadakozással kapcsolatban.
A lényeg, hogy ha a háború és a nemzetbiztonság a tét,
az elnök dönt.
És megteheti, amit szükségesnek tart, amiben Kongresszus nem akadályozhatja meg.
Ha pedig megpróbálja, az elnök ignorálhatja.
Cheney így látta.
Ez egy abszolutisztikus nézet volt az elnök hatalmát illetően.
Ezért elengedhetetlen, hogy éljünk a rendelkezésünkre álló eszközökkel
a célunk elérésének érdekében.
Félelmetesnek találtam.
Ijesztő volt hallani az Egyesült Államok alelnökét,
nyilvánosan, egy televíziós műsorban, amelyben meg kellett volna nyugtatnia
az országot, le kellett volna vennie a nyomást,
de pont hogy fokozta a nyomást, és emelte a tétet.
Ezért attól tartottam, hogy a saját kárunkat fogjuk okozni.
Egyet tudok: ha az érzelmek dominálnak, a logika alábbhagy,
és rossz döntések születnek.
Nem foglalkozunk terroristákkal. Nem egyezkedünk.
Nem lesz békés együttélés.
Nem lesz tárgyalás. Sem csúcstalálkozó.
Semmiféle közlemény a terroristák felé.
AFGANISZTÁN
MAZÁR-E SARIF 2001. DECEMBER
Nem, nem vagyok az al-Káida tagja. Diák vagyok.
A fogvatartottak rendesen viselkednek. Csak annyi erőt használunk,
amennyi szükséges. Méltóságteljesen és tisztelettel bánunk velük.
2001-ben egyre több foglyot ejtettek Afganisztánban.
Angolul.
Tudósító vagyok. Tévés tudósító az Al-Dzsazíránál.
Beszélj a parancsnokkal!
Az Al-Dzsazírától jöttem, Kandahárból ide.
Volt egy fényképezőm, és elvesztettem Kunduzban.
Nem vagyok mudzsáhid. Látod?
Az Egyesült Államok rengeteg pénz ajánlott fel,
pénzjutalmat a pakisztáni és az afgán embereknek,
hogy feladják azokat a személyeket, akikre illett egy bizonyos leírás.
Szórólapokat dobtunk le Afganisztánra, amiken ez állt:
„Busásan megjutalmazzuk, ha feladja ezeket az embereket.
Elég pénze lesz megetetni a falut,
a családot és a törzset egy éven át, ha beazonosít személyeket.
Így aztán kaptunk neveket.
Emberek százait adták fel.
Amint elfogsz valakit, korlátozottak a lehetőségek.
Nem engedhetjük el őket, mert újra támadni fognak.
El kellett döntenünk, hogy mit tegyünk az elfogott emberekkel.
Tommy Franks vezérezredes úgy vélte, hogy minél kevesebb nyomot
kell hagynunk, hogy megnyugtassuk az afgánokat,
hogy nem maradunk sokáig.
Egyszerűen nem volt értelme annak,
hogy maradandó nyomokat hagyjunk börtönökkel vagy egy nagy börtönnel.
Ezt az ötletet elvetettük.
Beszéltünk a többi országgal.
Nem akarták visszafogadni a terroristákat.
Ez is kiesett.
Majd az USA felé fordultunk.
Tartottunk pár megbeszélést, és szóba jött a Leavenworth, az Alcatraz…
- Az Alcatraz? Mint hely…? - Egy pillanat erejéig.
Valaki bedobta ötletnek.
Természetesen gondoltunk a coloradói szuperbörtönre.
De úgy éreztük, hogy végül is politikai szempontból
csak hetek teltek el szeptember 11 óta.
Nem tudtuk, hogy az amerikai emberek megértenék-e.
Az is gondot jelentett, hogy milyen jogok illetnék meg azt,
akit behozunk az Államokba.
Páran felhívtak a hadseregből azzal, hogy:
„Börtönbizniszbe kezdünk. Szeretnél csatlakozni?”
Nem tudtuk, mire számíthatunk.
KUBA
GUANTÁNAMÓI-ÖBÖL
FOGLYOK ÉRKEZNEK KUBÁBA
2002. JANUÁR - MIAMI HERALD
A Pentagon úgy döntött,
hogy építenek egy fogolytábort Guantánamóban.
Guantánamo Kubához tartozik területileg.
Kuba délkeleti sarkánál fekszik.
Az 1898-as spanyol-amerikai háborút lezáró szerződés
függetlenné tette Kubát.
De része volt a megegyezésnek, hogy Guantánamót megtartjuk.
Jogilag egy állandóan megújuló bérleti szerződés volt.
Tehát béreljük Guantánamót, de csak mi bonthatjuk fel a szerződést.
A külügyminisztérium meg akarta találni az űr jogi megfelelőjét.
Ilyennek szánták Guantánamót. Olyan helynek, ahol nincs törvény.
Egy legális „Senkik földje” volt. Az „Ördög szigete”.
Guantánamóba repültünk
elméletileg egy egy-két napos körbevezetés erejéig.
Mialatt ott voltunk, feltettek pár rabot egy gépre.
2002. JANUÁR
És az történt,
hogy napvilágot látott egy nagyon durva videó
a fogvatartottakról. Talán épp egy repülőre vitték őket.
Meg voltak láncolva, csuklya volt a fejükön,
egymáshoz voltak kötözve,
és így vonultatták őket. Ez minden volt, csak emberi bánásmód nem.
A hangárban valaki megkérdezte: „Kiket küldenek?”
A válasz pedig: „A legrosszabbak bűnözőket.”
Az első 20 férfiról beszéltek.
Ezek nem jó emberek.
Többen is kijelentették, hogy megölnének egy amerikait,
mielőtt elhagyják Guantánamót. Ez nem fogjuk hagyni nekik.
Voltak, akik arra számítottak,
hogy majd Hannibal Lecterek szállnak le a gépekről.
Csupa öngyilkos, fanatikus terrorista.
Ezek átharapnák a hidraulikus vezetéket egy C-17-es gépen, hogy lezuhanjon.
A padlóhoz voltak kötözve, egyenes testtartásban,
a fejükön csuklyával,
és ingermegvonó technikákat alkalmaztak rajtuk: védőszemüveget,
fülvédőt, sütőkesztyűt, és meg voltak láncolva.
Aztán mint valami teherszállítót, Guantánamóba repítették őket.
A világ nagyjából 10 nappal később láthatta ezt a 20 férfit,
amikor a Pentagon kiadta a háborús kamerás képeket egy cellából.
Ezek voltak ők. Ez az első nap.
- Térdelnek. Igen… - Térden ülnek.
Húsz emberi lényt látunk a képen.
Mind a húsz látszik.
A Pentagon számos okból kifolyólag jelentette meg a képet.
Európa ezt visszataszítónak találta, és úgy gondolta, hogy kínzásról van szó.
Amikor megérkezett az első repülőgép, majd utána több is, rájöttünk,
hogy ezek nem a legrosszabb bűnözők.
Ezek nem al-Káida-gyanúsítottak voltak.
Én földtúró senkiknek mondanám őket.
Nem a csatamezőn fogták el őket, hanem pénzjutalom fejében.
A Pentagon már Guantánamo kezdete óta azt hangoztatta:
„Bármi is történjék, ne hívjátok őket foglyoknak!”
Foglyokként a genfi egyezmények szerint kellene kezelnünk őket,
ami védi a hadifoglyokat.
Ezért ők fogvatartottak, és nem foglyok.
Azért vannak itt, mert azzal gyanúsítjuk, hogy magas rangú tálibok,
vagy az al-Káida tagjai.
Voltak, akik ártatlannak vallották magukat.
Amerika a törvények nemzete, ezért tárgyalást fogunk indítani
az ő ügyükben.
A genfi egyezmények vezetnek minket.
Ez mit jelent?
Azt, hogy követjük a Washingtonból kapott utasításokat.
Látni fogják, hogy emberségesen bánunk velük.
Egy kiszivárgott üzenetben az „elavult” szót használta
a genfi egyezmény bizonyos rendelkezéseire utalva.
Miért írta ezt? Mit értett alatta?
Azért használtam ezt, hogy tükrözzem azt a tényt,
hogy a genfi egyezmény egy olyan korban íródott,
amikor a háborúk nemzetek között zajlottak,
nem pedig az al-Káidához hasonló terrorista csoportok ellen.
Az ügyvédek úgy határoztak,
elsősorban John Ashcroft legfőbb ügyész feljegyzései alapján,
hogy az egyezmény nem hatályos, mert az al-Káida nem írta alá
a genfi egyezményeket,
és a tálibok elvesztették a hadifoglyok védelmére szóló jogaikat,
mert ahhoz, hogy jogosultak legyenek rá, harc közben egyenruhát kell viselni,
a fegyvert láthatóan hordani, és hierarchikus struktúra kell.
És nem lehet megkülönböztetés nélkül gyilkolni a civileket,
majd elvárni a háborús foglyokat megillető jogokat az egyezmények alapján.
A Bush-kormány 2002-es döntése, miszerint a terrorizmus elleni harc alatt
fogvatartottaknak nincsenek jogaik,
és nem létező személyeknek minősülnek, egyszerűen helytelen.
Ami azt illeti, a genfi egyezmények védik őket.
Pontosabban a közös harmadik cikk nevű rész.
Megtagadják az alapvető emberi jogaikat,
az ügyvédhez és a tárgyaláshoz való jogukat.
A fogvatartottak ki voltak téve a hőségnek, a napnak, a szélnek,
a bogaraknak.
Két vödrük volt.
Egy vödör az ivóvíznek, a másik az ürüléknek.
Volt egy kemény fedeles tető,
három oldalról kerítés vette körül, és volt egy kapu.
Tulajdonképpen egy katonai kutyaólnak felelt meg.
A Fehér Ház és az alelnöki hivatal egyidejűleg azon munkálkodtak,
hogy ösztönözzék a kínzás alkalmazását.
Nem hiszem, hogy túlzás lenne ez a megfogalmazás.
2002-ben kezdték el foglyul ejteni
az első, értékes fogvatartottakat, például Abu Zubajdát,
aki egy vendégházat vezetett, ami gyakran megállóként szolgált
az al-Káidához és az afganisztáni tálibokhoz
csatlakozni vágyók körében.
Emiatt nyilvánvalóan óriási hírszerzési értékkel bírt.
Rengeteg embert ismert, akik jöttek-mentek.
Az FBI elkezdte kihallgatni, és nagyon sok információt szerzett tőle.
Az FBI-ügynök, Ali Szufán, ellátta a sebeit,
és kapcsolaton alapuló kihallgatási módszereket alkalmazott.
Bizalmat épített, ismerkedett vele a lehetőségekhez mérten.
Amikor letartóztatjuk ezeket az embereket,
nem nagy tudomány kihallgatni őket.
Sokféleképpen lehet valakit kihallgatni.
Az amerikai kormány erre képez ki bennünket.
Hírszerzési információk kinyerésére képeznek ki bennünket, emberi forrásoktól.
Az USA bűnüldöző szervei folyamatosan ezt teszik.
A CIA, a hadsereg, az FBI.
A kelet-afrikai nagykövetség robbantásánál is mi végeztük a vallatást.
A USS Cole bombázásánál is,
valamint a világ minden táján történő támadások és zavargások esetén is.
Szufán nagy sikereket ért el. Ő azonosította Hálid Sejk Mohamedet is.
ŐRIZETBEN
Könnyű elfelejteni, mert már köztudott, hogy ő volt a szeptember 11 kitervelője.
Pedig akkoriban még 2002 tavaszán sem tudtuk,
ki szervezte meg szeptember 11-et.
És Abu Zubajda volt az első személy, aki kiadta ezt az információt.
Látták, hogy az FBI-nak sikerült információt szereznie tőle.
Ezért fogták Abu Zubajdát, és úgynevezett
„fokozott kihallgatási módszereknek” vetették alá.
Ez a kettős törekvés, ami a szeptember 11-et követő
hónapokban kezdődött, egy kínzóprogram létrehozására,
rátette a kezét az első kísérleti nyulára.
Amikor megkaparintottuk Abu Zubajdát, az nagy dolog volt.
Ahogy az is, amikor azt hittük, hogy elkaptuk Hálid Sejk Mohamedet.
Úgy értem, ezek az értékes célpontok rendkívül fontosak voltak.
A Nemzetbiztonsági Tanács úgy döntött,
hogy fokozott kihallgatási módszereket fognak alkalmazni.
George Tenetnek és a CIA-nak szegezték a kérdést: „Mit javasolnak?”
Fontos volt
egyértelmű útmutatást szerezni: „Hol a határ?”
Az Igazságügyi Minisztérium jogi iránymutatást adott a CIA-nak.
IM A CIA-NAK: KIHALLGATÁSI MÓDSZEREK 2002
A TÍZ KIHALLGATÁSI MÓDSZER: MEGRAGADÁS, FALHOZ LÖKÉS,
ARC MEGRAGADÁSA, POFON, SZŰK HELYRE BEZÁRÁS, ALVÁSMEGVONÁS,
Ott voltam az értekezleten, ahol az elnököt beavatták.
Végül engedélyezte a fokozott kihallgatási módszereket
megfelelő felügyelet mellett,
hogy ezáltal meg tudjuk akadályozni a következő támadást az Államok ellen.
A fokozott kihallgatási módszerek közt volt például egész napos meztelenség,
napi 24 óra fény, napi 24 óra hideg,
napi 24 óra sötétség.
A vizes kínzás
az egyik leghírhedtebb vagy legismertebb módszer.
Egyáltalán nem gondolom, hogy ne lennének ezek kellemetlenek vagy szörnyűek,
de például a falhoz lökés.
Ez egy olyan módszer volt, amely során a nyakukat rögzítették
egy csuklyával, hogy ne szenvedjenek nyaki sérülést.
Majd odaállították egy instabil falhoz,
ami össze fog omlani, és odalökték a falhoz.
Ami a pofont illeti, a tenyérnek nyitottnak kellett lennie.
Csak pár centire lehetett a tenyér az arctól,
és csak az orcát lehetett megütni.
A hasfal csapkodásánál ismét csak nyitott tenyér,
és csak pár centiméternyire lehetett a kéz a hastól.
Azt hiszem, csak a köldök és a mellbimbók között lehetett ütni.
Tehát az utasítások nagyon részletesek voltak.
Újraolvastuk a kínzás elleni egyezményt,
amin a kínzás elleni törvény alapszik.
Az Igazságügyi Minisztérium
Büntetőjogi Osztályának vezetője azt írta, hogy a kínzás olyan tevékenység,
aminek már az említésétől is kirázza az embert a hideg,
például tű a körmök alatt,
a szemgolyó átszúrása,
vagy a nemi szervet érő áramütés.
Ezektől nagyon messze voltunk.
Huszonöt és fél évet töltöttem az FBI-ban.
Amikor szeptember 11 történt,
én voltam a terrorelhárítás első ügyvezető igazgatója.
Mueller igazgató, a Fehér Házban tartott beavatás után
behívott az irodájába.
„Küldenünk kell két ügynököt ebbe az országba.”
Azt válaszoltam, hogy: „Oké. Rendben. Rajta vagyok. Miről lenne szó?”
Azt mondta: „Elfogták Zubajdát.”
„Nagyszerű. Tudtam, hogy azt akartuk, hogy visszajöjjön.
Beszélünk vele. Kettőnél több ügynök kell.
Összerakunk egy csapatot.” „Nem. Két ügynököt!”
„De ugye visszahozzuk?” „Nem. Az ügynökség nem akarja megtartani.”
Azt mondtam: „Érdekes.”
„Nem fogunk az ügynökséggel közreműködni abban, hogy próbálunk…
Az az ember nem fog már ide visszakerülni.”
„Értem én, hogy mit tehetnek, és valószínűleg mit fognak tenni.
Mi nem akarunk ennek a részese lenni.” „De igen. Segítenünk kell nekik.”
„Kizárt, hogy ebbe belemenjenek.”
„Mondtam az elnöknek, hogy segítünk.”
„Hívd fel az elnököt, és mondd meg, hogy nem csináljuk.”
„Gondolj bele! Az imázsunk és az amerikai közvélemény.
Nem vagyunk gazemberek.
Egy ilyen tönkreteheti a hírnevünket.”
AZ FBI EGYKORI IGAZGATÓJA, ROBERT MUELLER, NEM KÍVÁNTA KOMMENTÁLNI AZ ESEMÉNYEKET.
Nem hitték, hogy könnyű lesz szóra bírni őket.
Ezért egy olyan programot akartak kidolgozni,
amivel biztosra mehetnek.
Egy, kettő, három, négy, és a fickó mindent elárul.
A világ nem így működik. Ahogy az emberi természet sem.
Kezdetét vette a félelem politikája.
Azt láttuk, hogy a félelem, amit én és mindenki más is érzett,
megmérgezte a társadalmat,
és emiatt csak úgy elhajították az USA-t egyedi értékeit.
A CIA főfelügyelője 2004-ben arra a következtetésre jutott,
hogy nem lehet bizonyítani, hogy akár egy támadást is megakadályoztak
a fokozott kihallgatási módszerek által.
- Nincs rá bizonyíték? - Nincs. És ezt a CIA állítja. Nem én.
Ez a probléma a kínzással.
A kínzás behódolást eredményez. Nem együttműködést.
Az a különbség a kettő között, hogy ha valaki behódol,
a személy bármit elmond majd azért, hogy a kínzást abbahagyják.
Nem az igazat fogja mondani.
Együttműködéssel tudjuk meg az igazságot.
A SZENÁTUS BIZOTTSÁGA 2014. DECEMBER 9.
Kevés hasznos információt tudtunk meg,
amely segített volna lenyomozni szeptember 11 elkövetőit,
vagy újabb támadásokat előzött volna meg.
Aki azt állítja, hogy a fokozott kihallgatási módszerek,
durván fogalmazva a vizes kínzás,
nem eredményezett óriási mennyiségű értékes, hírszerzési információt,
az nem akar szembenézni az igazsággal.
Nagyon aggaszt az, hogy milyen ország lettünk,
hogy mi mellett állunk ki, és miben hiszünk.
Amerika mindig is példát mutatott,
és inspirációként hatott a világ más országaira,
és ha kínzáshoz folyamodunk…
MCCAIN VÉLEMÉNYE
…és a cselekedeteink rombolják
az Egyesült Államok imázsát, ezzel motiválva az ellenségeinket,
az komoly következményekkel járhat a jövőben.
Gondoljunk bele, mi lenne akkor, ha egy más konfliktusban az ellenség,
aki nem terroristaszervezet, amerikai foglyokat ejtene.
Úgy éreznék, hogy élhetnek ugyanazokkal a módszerekkel,
amelyekkel mi is.
Sok időbe telt, mire megértettem.
A Guantánamói-öböl, és különösen az ott működő börtön
volt a vietnami háború óta
az első olyan katonai intézmény, amelynek a sorsa nem volt végiggondolva.
Már több száz tálib és al-Káida-gyanúsított
van amerikai őrizetben,
beleértve azt a 30 afgánt, akiket ma szállítottak
a kubai guantánamói haditengerészeti bázisra.
Így az ott-tartózkodók száma elérte a 110-et, és még sokan jönnek.
Senki sem tudta, hogy fog ez végződni.
Hogy tudtak így ránk törni?
Ez határozottan az amerikai hírszerzés kudarca.
Manapság már egy repülőgép látványa,
a sziréna hangja,
de még a reggeli postás is gyanút kelt.
New Yorkban ez egy újabb, félelemmel teli nap volt
a terrorizmus keltette hisztéria által.
A Rockefeller Centerben lépfenetámadás történt.
Védtelennek érezzük magunkat,
mert nem tudni, mi fog történni, és hol.
Szeptember 11-et követően a Camp Daviden
tájékoztattuk az elnököt, hogy hol ér véget a hatáskörünk,
hol vannak hiányosságaink,
mi kell ahhoz, hogy ilyen többet ne fordulhasson elő,
és hogy meg tudjuk büntetni a felelősöket.
Ez indította el többek közt a hazafias törvényt.
2001. OKTÓBER 26.
A hazafias törvény egy példája volt a rengeteg megfigyelési intézkedésnek,
amelyek a szeptember 11 utáni időszakban kezdtek teret nyerni.
Ezek az ártatlanok ellen elkövetett erőszakos cselekedetek
sértik az iszlám hit alapvető tanításait.
Fontos, hogy ezzel tisztában legyenek az amerikai testvéreim.
Amerikának több millió muzulmán állampolgára van,
akik felbecsülhetetlen értékkel gyarapítják az országot.
A muzulmánok orvosok, ügyvédek, jogászprofesszorok,
a katonaság tagjai, vállalkozók, bolti eladók,
anyák és apák,
és tisztelettel kell bánni velük.
Ugyan Bush elnök azt állította, hogy:
„Nem hibáztatunk egy egész vallást pár ember cselekedetéért,”
a kormány mégis pontosan ezt tette.
Bush elnök pénteken aláírta a hazafias törvényt
a Fehér Ház keleti szobájában.
Szeptember 11 után egyre többen kezdték azt mondogatni,
hogy az országunk hírszerzése kudarcot vallott.
Az ügynökségeink nem kommunikáltak. Hogy jutottak be ezek a gépeltérítők,
hogy szálltak repülőre, és hogyhogy senkinek nem tűnt fel?
Ma megváltoztatjuk
az információmegosztásra vonatkozó törvényeket.
És ami szintén fontos,
korrigáljuk
a terrorizmuselhárító ügynökségeink működését.
Ezután ijesztően gyors sebességgel kezdtünk el befektetni
a bűnüldözésbe és a megfigyelésbe.
Hozzáférhettek a könyvtári nyilvántartáshoz,
hogy miket olvasunk.
Egy másik rendelkezés pedig a besurranó és bekukkantó parancs volt.
A hazafias törvény által a rendfenntartók házkutatást végezhettek
engedély nélkül.
Szóval bemegyek, csendben körülnézek, otthagyom, amit akarok,
elviszem, amit akarok, mindezt dokumentáció nélkül.
Szövetségi ügynökök fésültek át iszlám otthonokat és vállalkozásokat,
terroristaszervezetekkel való kapcsot keresve.
Muzulmánként ez elképesztően sértő.
De még amerikaiként is sértő.
Teljesen szembemegy a személyiségi jogok védelmével,
amit a Jognyilatkozatban rögzítettek.
A NEMZETBIZTONSÁGI ÜGYNÖKSÉG KÖZPONTJA
A Nemzetbiztonsági Ügynökség
a Pentagon és a Védelmi Minisztérium része.
Ez az ügynökség felel az Egyesült Államok bármely külföldi ellenfelének
elektronikus megfigyeléséért.
Truman elnök alapította 1952-ben egy végrehajtási rendelet keretében.
Ez a második világháborús idők kódfeltörésének a továbbfejlesztése volt.
Majd az évtizedek során
ez egy hatalmas, modern, kiberbiztos,
kibertámadó, kódtörő,
elektronikus lehallgató szervezetté nőtte ki magát,
amely példátlan léptékű.
Ez a világ legnagyobb ilyen ügynöksége.
Van egy szeptember 11 előtti és utáni időszak.
Egy olyan ügynökség tagja voltam, amely az emberek védelmére esküdött fel.
És az első munkanapom…
Mindig libabőrös leszek, ha kimondom.
Most is érzem, mert az a nap megállt az emlékezetemben.
Szeptember 11-e volt az első napom az új szolgálati helyemen.
Fel tudom idézni azt a napot
másodpercre pontosan, percről percre, óráról órára.
De amit aznap reggel még nem tudtam,
az a kormány legfelsőbb szintjein hozott titkos döntések voltak,
és hogy mi mindenre volt hajlandó a kormány
a nemzetbiztonság leple alatt.
Hogy mi mindenre voltak hajlandóak a törvényt messze megkerülve.
Jack Goldsmith, helyettes legfőbb ügyész
a Jogi Tanácsban.
Elmentem a Fehér Házba, hogy beavassanak
a Stellar Wind programba.
David Addington irodájába mentem. Ő avatott be.
Szokatlan volt, hogy az alelnök jogtanácsosa
avasson be egy titkos hírszerzési programba.
Addingtonnál voltak a program eredeti engedélyei,
az irodájában lévő széfben.
Azt mondta: „Ettől eldobod az agyad. Nem fogod elhinni, amit hallani fogsz.”
Azonnal, mármint napokon és heteken belül
megadták a szóbeli engedélyt a Stellar Wind nevű programnak,
amellyel az NSA rendkívüli hatalmát megfordították,
és nemcsak külföldre, hanem ezúttal belföldre is irányították.
Mi volt a Stellar Wind?
Bizonyos részei még titkosítottak. Ez egy engedély nélküli lehallgatóprogram,
amely óriási metaadatgyűjtést végzett,
valamint tartalmat is gyűjtött, amelynek nagy része belföldön történt.
Képzeljen el egy számítógépet,
amely lekövet minden hívást, hogy mikor és hol fogadták,
és hogy meddig tartott.
Ez a metaadat.
A Stellar Windnek három doboza volt, ha hívhatom így.
Az első dobozban volt a telefonos kommunikáció
tartalmának a gyűjteménye.
Ilyenkor a CIA egyik vezető ügynöke
feltételezte, hogy a hívás az al-Káida egyik tagjával zajlik,
vagy aki köthető al-Káidához.
A másik két doboznak nem volt köze a tartalomhoz,
csak a metaadathoz.
A második doboz volt a telefonos metaadat.
Itt nem látjuk a hívás tartalmát,
de a hívott számot, és talán a hívás hosszát igen.
A harmadik doboz az e-mailes metaadat.
Ezen belül a feladó és a címzett.
Az alapötlet az volt,
hogy az óriási mennyiségű metaadatgyűjtéssel
azokról is, akiket nem gyanúsítottak,
létezne egy hálózat, ami lehetővé tenné,
hogy összefésüljük a terroristákról meglevő bizonyítékokat,
és ez a sok információ elhárítaná a következő támadást.
Ez volt az elgondolás.
Digitális korban élünk. Úszkálunk az adatban.
Az NSA úgy volt vele: „Használjunk fel minél többet!
Nézzétek, milyen könnyű! Elvesszük mindet.”
A kormány kiterjesztett, különleges megállapodásokat kötött,
amelyek szigorúan titkosak voltak, olyan cégekkel, mint például a Verizon,
az AT&T és másokkal. Mindezt az adatért.
Söpörték be a rengeteg adatot,
és azt állították: „Ha nem nézzük meg, nem sértünk törvényt.”
Ez nyakastól felforgatja a negyedik alkotmánymódosítást.
NEGYEDIK ALKOTMÁNYMÓDOSÍTÁS
A Jognyilatkozatban a negyedik módosítás biztosítja a magánélethez való jogot
az otthonunkban.
Annak elkerülését, hogy a kormányügynökök
beleegyezés vagy engedély nélkül beronthassanak az otthonunkba,
és bármit elvihessenek, amit akarnak.
Ez volt az elektronikus változata
a kormány engedély nélküli házkutatásának.
Mueller igazgató épp egy eligazításról jött.
Felhívott, és így szólt: „Dale, van itt egy különleges program.
Azt akarom… Senki sem tud róla.
Csak négy, öt hat ember tudja a kormányban.”
Mondom: „Igen? Miről van szó?” „Nem mondhatom el. Menj!”
Másnap reggel átmentem a Pentagonba,
ahol egy biztosított helyen ismertették velem a programot.
Majd visszamentem, és azt mondtam az igazgatónak:
„Biztos, hogy fog ez működni?”
Nem tetszett az ötlet. „Ennek nem lesz jó vége.”
„Nincs engedélyed beszélni róla.”
AZ NSA KÖZPONTJA
Láttam, mit produkált. Láttam, mi lett az eredménye.
Itt most elmondom, hogy semmi hasznos nem származott belőle.
Akkoriban nem tudtam ezt,
de a minisztériumunk felelt azért,
hogy hat-hét hetente jogszerűnek nyilvánítsa.
Az volt a legnagyobb probléma a programmal, hogy látszólag szembement
a külföldi hírszerzést felügyelő törvénnyel.
Ez egy rendkívül bonyolult rendelet,
de alapvetően ez kapásból jogtalannak minősítette volna
a programot.
Ahelyett, hogy a Kongresszussal átírta volna a törvényeket,
a Bush-kormány ignorálta azokat,
illetve úgy értelmezte őket, hogy ki lehessen kerülni.
2004. MÁRCIUS
2004 márciusában Jack Goldsmith, a Jogi Tanács új vezetője,
aggodalmát fejezte ki a Stellar Wind bizonyos aspektusaival kapcsolatban.
Azt mondja: „Nem találok jogi alátámasztást
a Stellar Wind eme aspektusára. Lehet, hogy fel kell függesztenünk.”
- Felfüggeszteni a programot? - Valamit.
Végül eldöntöttem, hogy nagyjából a program fele folytatódhat,
a másik felét pedig fel kell függeszteni.
Amire nem találtam jogi felhatalmazást.
Amikor értesítettem a Fehér Házat,
hogy a megfigyelőprogramnak egy nagy részét nem tudtam jóváhagyni,
David Addington irtózatosan mérges lett rám,
és azt mondta:
„Akkor a következő merényletben meghalt 100 000 embernek a vére
a te kezeden fog száradni.”
Egyrészt azt hitte, hogy tévedek, másrészt meg, hogy valóban így lesz.
Nem is kellett ezt mondania.
Én ugyanígy éreztem, ami nyilván nagyon nyomasztott is.
Felhívtam Andy Cardot, aki épp nyaralt, de visszajött.
Beszéltünk erről az alelnökkel, George Tenettel és Michael Haydennel.
Ez egy rendkívül fontos program volt.
Valószínűleg az egyik leghatékonyabb program,
amit információgyűjtésre használtunk.
Szóval annak a lehetősége, hogy valamit megszüntetnénk,
komoly volt.
Ashcroft legfőbb ügyész jóváhagyta a döntésemet,
ami csodálatos volt, mivel Ashcroft korábban jóváhagyta
a programot szélesebb körben a Jogi Tanács javaslatára.
Bátor dolog volt tőle, mert ez visszalépést jelentett.
Nem örült neki, de végül belement, és meggyőzték.
SÜRGŐSSÉGI A KÓRHÁZ FŐBEJÁRATA
Pár órával azután, hogy Ashcroft aláírta a beleegyezését,
heveny hasnyálmirigy-gyulladással kórházba került.
El kellett távolítani az epehólyagját, műtétre volt szüksége.
Nagyon rosszul volt, és nem lehetett tudni, hogy túléli-e.
Versenyeztünk a… Azt hiszem, március 11-én
járt le a hatályban lévő engedély.
Ha a gyűjtésből kimarad valami, nem tudjuk, mit veszítettünk.
Ezért beszéltem az elnökkel.
Bush aggódott, mert az a szóbeszéd járta,
hogy valami nagy dolog volt készülőben.
Ha nem kapjuk meg a zöld utat az Igazságügyi Minisztériumtól,
a telekommunikációs vállalatok nem fognak együttműködni.
- Fel kell hívnunk Ashcroftot. - Elmentek a kórházba.
Igen, elmentünk.
Az elnök megkért engem és Albertót, hogy menjünk a kórházba,
és tájékoztassuk a helyzetről.
Hogy vigyük el a dokumentumot, és kérjük meg, hogy ismét írja alá.
Odarohantam a kórházba, fel a lépcsőn, és beléptem a kórterembe.
Ashcroft az intenzív osztályon volt. Csövek álltak ki belőle.
A szemei majdnem csukva voltak, és nagyon rosszul nézett ki.
Egyáltalán nem volt jó passzban.
Még öt-tíz perce se voltam ott,
mire megjelent Alberto Gonzales
és Andrew Card, a Fehér Ház kabinetfőnöke.
Náluk volt a Stellar Wind jóváhagyása,
és arra kérték Ashcroftot, hogy írja alá.
Andy és én felmentünk John Ashcroft kórtermébe,
aki ágyban feküdt.
Egyértelműen gyengének látszott, és sápadt volt.
Nem voltam benne biztos, hogy értette, amiről beszéltünk.
- Összefüggéstelenül beszélt. - Szótlan volt, és szörnyen festett.
Nem tudtam, mi lesz ebből.
Bementek, előálltak a kéréssel, és valami rendkívüli dolog történt.
A legnagyobb meglepetésemre
Ashcroft egy kicsit felemelkedett az ágyban,
és azt mondta:
„Egyetértek az Igazságügyi Minisztérium döntésével.”
Világossá tette, hogy nem örült neki, hogy elmentek hozzá az intenzív osztályra,
és ott zavarták.
Majd visszazuhant az ágyába.
Biztos voltam benne, hogy számára itt a vég.
Az Igazságügyi Minisztérium álláspontja szerint ez a program
nem operált jogszerűen.
A Fehér Ház így próbálta rávenni, hogy meggondolja magát.
Megköszöntük neki, és eljöttünk.
Amikor odaértünk a kocsihoz, szóltunk Addingtonnak, hogy nem ment jól.
Nincs meg az aláírás.
Bush elnök újból jóváhagyta a programot.
Megtagadta a tanácsunkat, amihez joga van. Elvégre ő az elnök.
A végrehajtó hatalom kezdett összeomlani. Rengetegen lemondtak
az Igazságügyi Minisztériumban. A program kiszivárgott volna.
Minden rosszra fordult volna a kormánynak, és nemzetbiztonságilag is.
Szerintem ezért léptek vissza.
Amerika történelmében ilyen még sosem fordult elő.
Többféle szempontból is.
Engem borzasztóan dühített
a Fehér Ház mértéktelen titkolózása és kontrollja.
Úgy éreztem, hogy nem akarták,
hogy alapos ellenőrzésnek vessük alá a programot.
Az elején megkapták a kívánt választ, és utána már nem akarták ellenőriztetni.
A Fehér Ház nem volt velem őszinte.
Elkezdtem több belső csatornán keresztül felfedni az információt.
Számonkértem a főügyészt, akinek volt hozzáférése a programhoz.
Jelentést tettem az NSA főfelügyelőjénél.
2006 februárjában a sajtóhoz fordultam minősítetlen információval
a belföldi tömeglehallgatási rendszerről.
A VOLT NSA-TISZTVISELŐT MEGVÁDOLTÁK
Úgy döntöttek, hogy megnehezítik az életemet.
De mindannyiunknak van erkölcsi önrendelkezése.
Mindannyian döntésképesek vagyunk.
Emellett azt is mi döntjük el, hogyan reagálunk a történésekre.
Tanúja voltam a történelemnek, egy rendkívüli időszaknak,
és kiléptem a sötétből.
Nem akartam ölbe tett kézzel nézni mindezt.
Azt életem végéig bántam volna.
A Stellar Wind nagy port kavart, de a törvényt nem változtatták meg.
Mi több, a Kongresszus megújította a megfigyelési törvényt,
és még ki is terjesztette a jogkörét.
Az Obama-kormány változtatott pár rendeleten,
de törvény alapjaiban nem változott.
OBAMA TÁMOGATJA A MEGFIGYELÉST
A kormány óriási megfigyelőereje alapvetően megmaradt,
és miután ez kiszivárgott, még utána is nagyrészt jóváhagyták.
Világos, hogy szeptember 11 után nagyon agresszívek lettek,
és irtózatosan féltek.
Nem látták, hogy mire készül az ellenség.
És a pániktól vezérelve bármi áron információt akartak gyűjteni.
De ezt oly módon tették, ami egyértelműen törvénybe ütközött.
A hatalom ellenőrzés nélkül mindig visszaéléshez vezet.
Szeptember 11 után senki nem akart elpuhulni.
Vagy hétköznapi megfogalmazással: szarrá akarták verni ezeket az embereket.
Dühösek voltak. Te nem akarnád szarrá verni azt,
aki meggyilkolt 3000 embert?
Ki ne lett volna mérges?
De azért vannak a vezetők, hogy megőrizzék a hidegvérüket.
Hogy megvédjék az értékeinket,
amiket állításunk szerint úgy kezelünk, mint a társadalom vezető elvét.
Hogy megvédjék ezeket a dolgokat, hogy a világ,
amelyben élünk majd a válság után,
ne különbözzön gyökeresen attól, amelyikből jöttünk.
Öleljétek meg apát!
Az amerikai hadseregből most több ezren tartanak messzi helyekre.
Tíz nappal az érettségi után bekerültem a tengerészgyalogsághoz.
Azt, hogy mibe keveredtem,
csak a csata első napján tudtam meg.
A feliratot fordította: Somogyi Julianna