Na mjestu udara planine ruševina i dalje narušavaju krajolik.
Traženje ostataka glavni je, ali mučan zadatak.
Ne znam jesam li se ikad pripremao za pronalazak tijela.
Nije ugodno.
Kad kopate i naiđete na znakove života,
a time mislim na nečije obiteljske fotografije
ili cipele. A kad nađete cipelu, pomislite:
„Sranje. Netko je povezan s njom.“
Nije da ne želite…
ali u tom trenutku mislite da ta osoba nije živa.
Znala sam da će najveći zadatak policije
biti pronalazak, identifikacija
i obavještavanje obitelji da ste pronašli njihove najmilije.
Jedna od najtežih stvari bili su plakati nestalih.
Niste znali jesu li mrtvi,
jesu li zarobljeni.
Htjeli su da ih pronađu.
Moj sin zvao se Mark Zeppelin. Radio je na 104. katu.
Čekam da se pojavi. To je to…
Je li jučer otišao na posao?
Jest. Nazvao me odande točno u devet.
Rekao mi je da me voli i to je to.
Ako ga itko vidi ili nešto zna, zove se Andrew Stern.
Ako itko išta zna, molim vas,
njegova supruga i njegova majka
i svi ostali čekaju informacije.
Možete li se maknuti i pustiti ih da prođu?
Isprva su mnogi vatrogasci prijavljeni kao nestali, uključujući i mene.
U početku, kad smo mislili da još ima živih,
jako se riskiralo
da se nađu oni koji su možda još živi.
Zamislite da je netko iz vaše obitelji.
Svi vatrogasci ovdje naša su braća.
Svaki policajac ovdje naš je brat.
Prisegnuli smo da ćemo štititi ove civile.
Timovi za spašavanje stajali su na humcima
katkad visokim četiri, pet, šest katova.
Na mjestu udara mjesecima su gorjeli požari.
Dok smo bili ondje,
uvijek je bila opasnost od rušenja zgrada.
Kada dođete, rekli bi vam, ako čujete zvižduk,
bježite jer se zgrada možda ruši.
Nekoliko su puta zviždali.
Ali kad je bilo dopušteno, svi bi se vratili.
Bili su ondje psi tragači,
vatrogasci i policajci.
Nekoliko je momaka svaki dan išlo sa mnom.
MRTVAČNICA - TRIJAŽA
Bila sam nadzornica Detektivskog ureda u mrtvačnici.
Naš je posao bio pronalazak, identifikacija
i obavještavanje obitelji.
Kad bi došli u mrtvačnicu,
prolazili smo postupak identifikacije.
Većina identifikacija prije 20 godina obavljala se
preko otisaka prstiju, zubnih kartona, tetovaža, ožiljaka
ili bilo kojeg drugog identifikacijskog obilježja.
Analiza DNK-a, ako je bila moguća, čekala se tjedan dana.
DJELATNIK HITNIH SLUŽBI NJUJORŠKE POLICIJE
Mom bratu i meni nisu rekli da je nestao.
Sjećam se da sam puno čekala.
Moj je otac pratio tri radija:
policijski, vatrogasni i Odjela za posebne operacije.
Čuo je poziv 11. rujna
i odjurio iz Queensa na Manhattan.
Moj je otac išao u Toranj 2 kao dio spasilačke ekipe.
Pozdravio je, ušao u Toranj 2,
a onda smo čuli da se drugi toranj srušio
i to je sve što znamo.
Brucea su poslali čim se prvi zrakoplov zabio.
Bilo je oko ponoći.
Čula sam kucanje na kuhinjskim vratima.
Došli su Bruceov poručnik Charlie,
koji nam je bio prijatelj, i još jedan vatrogasac.
I…
Charlie je započeo pristojan razgovor,
ali na kraju sam mu rekla: „Samo reci.“
Rekao je da su nestali.
Na Uskrs su nazvali i rekli da su našli neke alate
s natpisom „41. postrojba“. Smatrali su da su s Bruceova tijela.
Pitali su želim li doći i vidjeti kako ga iznose.
Odbila sam.
Nisam htjela taj prizor u glavi.
Jer ništa nije moglo promijeniti činjenicu da je umro.
Naša je obitelj relativno rano odlučila održati sprovod.
Policija tada helikopterima leti u tzv. „formaciji za nestale“.
Dok su nas nadlijetali,
shvatila sam da je tata zauvijek otišao,
da se neće vratiti,
da je sve to zauvijek nestalo.
VATROGASNA KOLA 252
Nikad nismo pronašli ni mog oca ni ujaka.
Dana 11. rujna poginula su 343 vatrogasca.
Umrlo je 37 policajaca Lučke kapetanije
i 23 njujorških policajca.
Ukupno 403 predstavnika hitnih službi.
U povijesti SAD-a nije poginulo više predstavnika hitnih službi.
Nažalost, do danas,
još 40 % ljudi nije identificirano.
Možda nikad neće biti.
NETFLIXOVA DOKUMENTARNA SERIJA
TAMNA STRANA
ZGRADA SAVEZNE VLADE
URED FBI-a U NEW YORKU
Ujutro 11. rujna bili smo ondje kad se zabio drugi zrakoplov.
Utrčali smo u zgradu.
U predvorju nam je nadređeni objasnio situaciju.
Naša je jedinica dobila priliku da radi na slučaju.
Nastojali smo koordinirati svim tragovima.
Naravno, svi iz njujorškog ureda,
sve osoblje FBI-a, u prvim je danima i tjednima
radilo na tom slučaju.
Htjeli smo saznati što se dogodilo tog dana,
tko je počinio te napade, tko stoji iza toga.
Još važnije, htjeli smo biti sigurni da se takvo što neće ponoviti.
Pratili smo sve tragove.
Ni ja. Samo želim otići iz Washingtona.
Let 77 zabio se u Pentagon.
Dodijeljena sam timu za istragu leta 77,
petorice njegovih otmičara
i svega o njima.
MEĐUNARODNA ZRAČNA LUKA U DULLESU
Let 77 poletio je iz Zračne luke u Dullesu u Sjevernoj Virginiji.
Kao i svi drugi letovi tog dana, letjeli su prema zapadnoj obali.
Na svakom su letu bili piloti otmičari.
Na letu 77 to je bio Hani Handžur.
Bilo je i tzv. „nepilota otmičara“ ili „mišićavaca“.
Oni su bili zaduženi
da silom onemoguće putnike
kako bi piloti otmičari ušli u kokpit
i preuzeli kontrolu nad avionom.
Na letu 77 nepiloti otmičari
bili su Kalid al-Mihdhar, Salem al-Hazmi, Navaf al-Hazmi, braća,
i Madžed Moked.
Tim je dugo sastavljao
gotovo svakodnevne aktivnosti otmičara.
Pokušali smo pratiti gotovo sve korake.
Kalid al-Mihdhar i Navaf al-Hazmi bili su na obuci
u Al-Kaidinu kampu u Afganistanu.
Izabrao ih je Bin Laden
za sudjelovanje u Al-Kaidinoj operaciji Zrakoplovi.
Nisu iskusili život u Sjedinjenim Državama.
Nikad nisu bili u SAD-u.
Nisu previše znali engleski.
No krajem 1999., na nalog Kalida Šeika Muhameda,
organizatora napada 11. rujna,
krenuli su prema Sjedinjenim Državama.
MALEZIJA
Došli su u Kuala Lumpur.
CIA je sve zabrinutija zbog prijetnje Al-Kaide.
Saznala je za sastanak u Maleziji u Kuala Lumpuru u siječnju 2000.
Al-Mihdhar i al-Hazmi bili su na tom sastanku.
Bio je to jedan od posljednjih sastanaka
i obuka tijekom godine prije odlaska u SAD.
AL-MIHDHAR, KALID
CIA je saznala da imaju američke vize.
Kalid al-Mihdhar i Navaf al-Hazmi
prvi su otmičari koji su ušli u SAD.
CIA je pratila Bin Ladenove sljedbenike
dok je Bin Laden objavljivao rat SAD-u
u više navrata.
Sastanak u Maleziji bio je odskočna daska
odakle su ljudi zaduženi
za izvršavanje napada dobili zeleno svjetlo
i rasporedili razne mehanizme
ili razne elemente urote koji su smatrali ključnima za uspjeh.
Zaključili su da je u SAD najbolje ući
ako im na vizama bude pisalo da su polaznici tečajeva za letenje.
SJEDIŠTE CIA-e
Informacije da su te osobe nedugo zatim stigle u SAD
nisu pravovremeno prenesene FBI-u.
SJEDIŠTE FBI-a U WASHINGTONU
Sustav je bio ovakav:
CIA je radila u inozemstvu, a FBI se bavio protuterorističkim zadacima u SAD-u.
Zato se, začudo, može dogoditi da nema prijenosa informacija.
Čak je i sastavljen dopis da CIA FBI-u dostavi te informacije.
Nije se dogodilo.
-Nisu poslali dopis? -Ne.
Da je američka vlada djelovala kako spada
i da su FBI i CIA surađivali,
vidjeli bi da su ljudi iz Al-Kaide
koje su pratili na sastancima u Maleziji
došli u SAD i da smjeraju nešto loše.
Ali to se nije dogodilo.
Nisam siguran da bi svi spojili točkice da su se informacije dijelile.
Bila je praznina,
nedostatak dijeljenja na koji neki mogu ukazati
i reći: „Da smo znali, mogli smo to zaustaviti.”
Dobro. Možda.
ODOBRENA PRIJAVA ZA IZDAVANJE VIZE MOHANDU AL-ŠEHRIJU, 23. LISTOPADA 2000.
JESTE LI ČLAN TERORISTIČKE ORGANIZACIJE? - NE.
Propustili smo priliku.
Da je CIA pravovremeno dostavila informacije FBI-u,
mogli smo pratiti tu dvojicu.
Istraživali smo svaki trag,
poduzeti su svi koraci za istragu terorizma.
Tako bismo postupili za sve informacije,
pogotovo ako bismo saznali da su operativci Al-Kaide stigli u SAD.
Mislim da je u Zračnoj luci u Dullesu
12. rujna pronađena Toyota Corolla.
Auto je registriran na Navafa al-Hazmija. Imao je adresu u San Diegu.
FBI je otišao na tu adresu u San Diegu.
15. SIJEČNJA 2001.
Znamo da su u Los Angeles stigli 15. siječnja.
Prvog veljače došli su u restoran u Los Angelesu.
Ondje su upoznali Saudijca Omara al-Bajumija.
Omar al-Bajumi tajanstven je i čudan lik.
On je student koji ne ide na predavanja.
Plaća ga saudijska vlada preko dobavljača, ali čini se da ne radi.
Čini se da mu ne treba novac.
I oni koji nisu mislili da ima veze s napadima
mislili su da je špijun saudijske obavještajne službe.
Ne punopravni obavještajac, nego doušnik ili nadzornik.
Sreće se s otmičarima i govori im da živi u San Diegu.
Ako se zateknu ondje, neka ga potraže.
To su i učinili.
Pomogao im je da se smjeste.
Pomogao im je da otvore bankovni račun.
Pomogao im je da nađu stan u istom naselju gdje stanuje s obitelji.
Pomagao im je zbog islamske gostoljubivosti.
Ali sumnjalo se da to nije bio slučajan sastanak.
To se moralo dogovoriti.
Bili su s još jednim ključnim akterom Anvarom al-Avlakijem,
jemenski imamom koji je tada bio u San Diegu.
Godinama poslije postao je važan vođa Al-Kaide.
10. SVIBNJA 2000.
Al-Hazmi i al-Mihdhar preselili su se u pansion u ljeto 2000.,
koji je, ironično, vodio FBI-jev doušnik.
Doušnik je bio stariji gospodin, udovac koji je sam živio u kući.
Kod njega su boravili brojni mladi muslimani.
DOBRO DOŠLI U LEMON GROVE
Nisu budili sumnju.
Ne bi učinili ništa zbog čega bi se itko
trebao obratiti policiji ili vlastima.
Navaf al-Hazmi naizgled je živio normalnim životom u San Diegu.
Kratko je radio na benzinskoj postaji.
Igrao je nogomet s prijateljima.
Pokušali su ići na tečaj letenja.
Nisu dovoljno vladali engleskim za tečaj.
Zbog problema s jezikom
nijedan nije uspio u obuci za let.
Zato su postali otmičari mišićavci.
Zacarias Moussaoui je Francuz iz UK-a, a bio je na obuci u Afganistanu.
Pohađa školu letenja u SAD-u.
Vrlo je nagao, pričljiv i pomalo lud.
Privlači sumnju.
Između ostalog, rekao je
da ga ne zanima učenje slijetanja.
Samo kako se leti.
Odmah je htio upravljati velikim avionima.
Kupio je snimke iz kokpita.
Te su snimke
od istog dobavljača kupili i neki otmičari.
Privela ga je Služba za imigraciju.
Smatralo se da je mogao biti otmičar 11. rujna
da ga u kolovozu te godine nisu uhitili.
Opet propuštena prilika.
Postojala je informacija koja ga povezuje s Ramzijem bin al-Šibom,
koordinatorom urote 11. rujna. Tip je iz Njemačke.
Da je FBI dobio pristup njegovom računalu,
preko njega bi se možda moglo raskrinkati urotu.
MUHAMED ATA GLAVNI OTMIČAR 11. RUJNA
Muhamed Ata, operativni zapovjednik, sastajao se s Ramzijem bin al-Šibom
i s drugim elementima logističke potpore iz Al-Kaide
kako bi potvrdio da je sve spremno.
VOJNI ŠEF AL-KAIDE VIŠI PORUČNIK AL-KAIDE
KALID ŠEIK MUHAMED ORGANIZATOR UROTE
ZACARIAS MOUSSAOUI - MOGUĆI OTMIČAR RAMZI BIN AL-ŠIB - SUUROTNIK
MUHAMED ATA - GLAVNI OTMIČAR
Svih 19 otmičara,
15 mišićavaca i četvorica pilota,
pomno su odabrani.
Al-Kaida je u njih imala veliko povjerenje
da se neće pokolebati pred naizgled nemogućom operacijom
napada na srce SAD-a.
Trebale su najmanje tri godine planiranja,
sastanci diljem svijeta,
pomno izabrani 19 otmičara i pilota,
koordinacija njihovih kretanja.
7. RUJNA 2001
U danima prije 11. rujna
otmičari su se počeli seliti
kako bi bili bliže polaznim gradovima.
Otmičari leta 77 preselili su se
iz New Jerseyja u Maryland da budu bliže Zračnoj luci u Dullesu.
Ekipa leta 93 preselila se bliže Zračnoj luci u Newarku
odakle je pošao let 93.
Otmičari letova 11 i 175
preselili su se bliže Bostonu.
Ujutro 11. rujna
svi otmičari stižu u zračnu luku.
Prolaze osiguranje u zračnim lukama.
Vjerojatno su nosili nožiće
koji su bili dopušteni na letovima,
pa su bez problema prošli kroz osiguranje
i ukrcali su se na letove.
U 80-ima i 90-ima nije bilo političke volje.
Pojedinci raznose ljude,
otimaju zrakoplove, sve u inozemstvu.
Žrtava je malo.
Gadni su, krvavi, gnjavaža,
ali to nije pitanje nacionalne sigurnosti.
Prije 11. rujna John Ashcroft nabrojio je naše prioritete.
Prioriteti su bili oružje, droga, građanska prava, zaštita zatvorenika.
Čovjek bi pomislio: „Napast će nas. Gdje je terorizam?“
Terorizam je skliznuo. Mislim da je pao na 15. mjesto.
Nisam mogao vjerovati.
15. RUJNA 2001.
Tim Nacionalne sigurnosne agencije govori o neuspjesima.
Ljudi su dugo živjeli ovdje i planirali taj napad.
Morali smo bolje prikupljati obavještajne informacije.
Kako? Razgovarali smo o tome kad ćemo nekoga uhvatiti.
Možemo li ga ispitati kako bismo dobili što pouzdanije informacije?
Bilo bi neprimjereno da govorim o operacijama,
konkretnim opcijama
ili aktivnostima koje bismo mogli poduzeti u budućnosti.
Imamo najbolju vojsku na svijetu.
Ima širok raspon mogućnosti.
Mogla bi dobiti zadatke u vezi s ovim zadatkom i strategijom.
Moramo raditi i na tamnoj strani.
Moramo provesti vrijeme u sjeni, u obavještajnom svijetu.
Mnogo toga morat ćemo obaviti tiho, bez ikakve rasprave,
koristeći se izvorima i metodama dostupnim našim obavještajnim agencijama.
Dok je Dick Cheney bio šef kabineta Bijele kuće tijekom mandata predsjednika Forda,
imao je vrlo robustan pogled
na ustavne ovlasti predsjednika.
Pogotovo na ovlasti u vezi s nacionalnom sigurnošću i ratom.
Smatrao je da je, što se toga tiče,
predsjednik glavni.
Može učiniti što misli da je potrebno.
Kongres se ne smije ispriječiti.
Ispriječi li se, predsjednik to može ignorirati.
Njegov stav.
To je apsolutistički pogled na predsjednikove ovlasti u ratu.
Morat ćemo upotrijebiti sva sredstva koja su nam na raspolaganju
kako bismo postigli cilj.
Uplašio sam se.
Zastrašujuće je čuti potpredsjednika Sjedinjenih Država,
javno u televizijskoj emisiji,
kad je trebao smiriti naciju,
smanjiti pritisak,
kako povećava pritisak i ulog.
Bojao sam se da ćemo sami sebi naštetiti.
Kad ste pod burnim emocijama, racionalnost je na niskoj razini
i donosite loše odluke.
Sukob s terorom neće završiti primirjem.
Neće biti mirnog suživota.
Nema pregovora. Nema sastajanja.
Nema zajedničke izjave s teroristima.
AFGANISTAN
MAZAR-I-ŠARIF PROSINAC 2001.
Nisam pripadnik Al-Kaide. Student sam.
Pritvorenici su mirni.
Primjenjujemo samo nužnu silu.
Prema njima se odnosimo s poštovanjem.
U Afganistanu su 2001. zarobljeni mnogi zatvorenici.
Engleski.
Ja sam televizijski izvjestitelj Al Jazeere.
Razgovaraj sa zapovjednikom.
Ja sam iz Al Jazeere. Došao sam iz Kandahara.
Imao sam kameru i izgubio sam je u Kunduzu.
Nisam mudžahedin. Vidiš?
SAD je nudio velike novčane nagrade
Pakistancima i Afganistancima
kako bi prijavljivali ljude koji odgovaraju određenom profilu.
Bacali smo letke iznad Afganistana na kojima je pisalo:
„Čeka vas bogatstvo ako predate ove ljude.
Dovoljno novca da prehranite selo,
obitelj i pleme jednu godinu ako identificirate neke ljude.“
Slali su nam ljude.
Stotine ljudi.
Kad zarobite ljude,
imate malo mogućnosti i ne možete ih ubiti.
Ne želite ih pustiti jer će se opet boriti protiv vas.
Morali smo odlučiti što ćemo sa zarobljenicima.
General Tommy Franks htio je da u Afganistanu imamo što manji utjecaj
kako bismo uvjerili Afganistance da nećemo dugoročno ostati ondje.
Ideja o uspostavljanju velikog utjecaja sa zatvorima
ili jednim velikim zatvorom jednostavno nije imala smisla.
Odbacili smo to.
Razgovarali smo s drugim zemljama. Nisu htjele primati te teroriste.
Zatim smo se okrenuli prema SAD-u. Malo smo razgovarali.
Izbor je bio Leavenworth, Alcatraz…
-Onaj Alcatraz? -Vrlo usputno.
Netko ga je možda spomenuo.
Razmatrali smo strogi zatvor u Florenceu u Coloradu.
Ali prošlo je tek nekoliko tjedana od 11. rujna.
Nismo znali hoće li američki narod to razumjeti.
Bili smo zabrinuti oko prava
koja bi pripala svima koje dovedemo u SAD.
Nazvali su me ljudi iz vojske i rekli:
„Ulazimo u posao sa zatvorima. Hoćete li doći?“
Nismo znali što će se dogoditi i o čemu je riječ.
GUANTANAMSKI ZALJEV
ZATVORENICI STIŽU U KUBU
SIJEČANJ 2002.
Pentagon je odlučio osnovati pritvorenički centar u Guantanamu.
Guantanamo je dio kubanskog teritorija.
To je jugoistočni dio Kube.
Kuba je stekla neovisnost po okončanju Španjolsko-američkog rata 1898.
Dio dogovora bio je da Guantanamo ostaje nama.
Službeno je „u trajnom najmu“.
Zakupili smo zemljište u Guantanamu, ali samo mi to možemo poništiti.
Ministarstvo vanjskih poslova trebalo je naći pravni ekvivalent svemira.
To je Guantanamo trebao biti. Mjesto gdje nije bilo zakona.
Bila je to pravna ničija zemlja. Vražji otok.
Doletjeli smo u Guantanamo na jednodnevni obilazak.
Dok smo bili ondje, ukrcavali su zatvorenike na let.
Objavljene su
vrlo mučne snimke pritvorenika.
Možda onih koje su ukrcavali na let.
Bili su vezani lancima i zakukuljeni,
privezani jedni za druge.
Tjerali su ih da hodaju. Nije izgledalo čovječno.
U hangaru je netko pitao: „Koga šalju?”
Odgovor je bio: „Šalju nam najgore od najgorih.“
Govorili su o prvih 20 ljudi.
Ovo nisu dobri ljudi.
Nekoliko ih je reklo
da će prije odlaska odavde ubiti Amerikanca.
Nećemo im pružiti to zadovoljstvo.
Mnogi su mislili da dovode ljude poput Hannibala Lectera
koji su fanatični samoubilački teroristi.
Pregrizli bi hidraulične cijevi zrakoplova da ga sruše.
Privezali su ih za pod, morali su sjediti uspravno.
Podvrgnuti su raznim metodama lišavanja osjetila:
naočale, štitnici za uši, rukavice i bili su višestruko vezani.
A onda bi ih poslali u Guantanamo kao da su teret.
Svijet je tih 20 ljudi vidio desetak dana poslije,
kad je Pentagon objavio snimke iz borbe tih 20 muškaraca u ćeliji.
To su oni. To je prvi dan.
-Kleče. -Na koljenima su.
Na toj slici možete vidjeti 20 ljudi. Svu dvadesetoricu.
Pentagon je objavio tu fotografiju iz raznih razloga.
Europa je bila zgrožena i pomislila da je riječ o mučenju.
Kad je stiglo još zrakoplova sa zatvorenicima,
shvatili smo da nisu najgori od najgorih.
To nisu bili sumnjivci iz Al-Kaide.
Bili su to zemljoradnici.
Nisu zarobljeni na bojištu. Netko ih je predao za nagradu.
Pentagon je od otvaranja Guantanama govorio:
„Ma što bilo, ne zovite ih zatvorenicima.”
Onda ćemo se prema njima morati odnositi
u skladu sa Ženevskim konvencijama.
Zato imamo pritvorenike, a ne zatvorenike.
Ovdje ste jer ste osumnjičeni
da ste visokorangirani pripadnici talibana ili Al-Kaide.
Neki tvrdite da ste nevini i da niste talibani ili Al-Kaida.
Vama kažem da je Amerika zemlja zakona.
Ispitat ćemo vas i pošteno vam suditi.
Vodimo se Ženevskim konvencijama.
Što to znači?
Znači da ćemo slušati upute koje primamo iz Washingtona.
Vidjet ćete da smo humani prema njima.
U vašem dopisu koji je procurio
neke ste odredbe Ženevske konvencije nazvali čudnima.
Zašto? Što ste time mislili?
Tom sam riječi htio naglasiti činjenicu
da je Ženevska konvencija smišljena u vrijeme
kad su ratovale nacije,
a ne nenacionalne države poput terorističkih skupina i Al-Kaide.
Odvjetnici su odlučili
na temelju dopisa državnog odvjetnika Johna Ashcrofta
da pravilo ne vrijedi
jer Al-Kaida nije bila država koja je potpisala Ženevske konvencije
i da su talibani izgubili svoja prava na zaštitu ratnih zarobljenika.
Da biste imali pravo na zaštitu, u borbi morate nositi odoru.
Morate vidljivo nositi oružje, biti pod hijerarhijom
i ne možete ubijati civile
i očekivati zaštitu za ratne zarobljenike prema Ženevskim konvencijama.
Odluka Busheve administracije iz 2002.
da teroristički pritvorenici nemaju nikakva zakonska prava,
da se po međunarodnom zakonu ne smatraju ljudima, nije točna.
Zaštićeni su Ženevskim konvencijama,
konkretno, Zajedničkim člankom 3.
Uskraćuju im osnovna ljudska prava,
pristup odvjetnicima, pristup habeas corpusu.
Pritvorenici su bili izloženi vrućini, suncu, vjetru, kukcima.
Imali su dvije kante.
Jedna je bila za vodu, druga za izmet.
Imali su zatvoren krov,
ograde s triju strana i vrata za ulazak i izlazak.
Izgledalo je kao štenara za vojne pse.
Bijela kuća i Ured potpredsjednika
zdušno su nastojali prihvatiti mučenje.
Mislim da to nije pretjerana izjava o tadašnjem stanju.
Od 2002. zarobljene su prve osobe od velike važnosti.
Abu Zubajda vodio je gostinjsku kuću,
postaju za ljude koji su se htjeli pridružiti Al-Kaidi
i talibanima u Afganistanu.
Bio je vrijedan izvor obavještajnih informacija.
Poznavao je mnogo ljudi koji su dolazili i odlazili.
FBI ga je počeo ispitivati i od njega je dobio mnoge informacije.
Agent FBI-a Ali Soufan njegovao mu je rane
i uspostavio metodu ispitivanja utemeljenu na razgovoru,
kad upoznavate osobu i stječete njezino povjerenje. Koliko možete.
Kad smo uhitili te ljude,
nije ih bilo teško ispitati.
Postoji mnogo načina ispitivanja pojedinaca.
Mi iz američke vlade osposobljeni smo za takvo što.
Obučeni smo za dobivanje obavještajnih podataka
iz ljudskih izvora.
Američke snage reda stalno to čine.
CIA, vojska, FBI.
Istraživali smo bombardiranje veleposlanstava u istočnoj Africi,
bombardiranje razarača Cole
i mnogo zavjera koje su se odvijale diljem svijeta.
I poremećaja.
Soufan je otkrio identitet Kalida Šeika Muhameda.
Lako je to zaboraviti jer je javnosti predstavljen
kao organizator 11. rujna.
Čak ni u proljeće 2002.
nismo znali tko je organizirao napade 11. rujna.
Prva osoba koja je odala tu informaciju
bio je Abu Zubajda.
Opažen je FBI-ev uspjeh u izvlačenju informacija iz njega.
Odveli su Zubajdu i podvrgnuli ga
„naprednim metodama ispitivanja“.
Zajednički napor stvaranja programa mučenja
koji je počeo prvih nekoliko mjeseci nakon 11. rujna
imao je prvog pokusnog kunića.
Bilo nam je vrlo važno da uhvatimo Abua Zubajdu.
Bilo nam je vrlo važno da uhvatimo Kalida Šeika Muhameda.
Te su vrijedne mete bile vrlo važne.
Vijeće za nacionalnu sigurnost odlučilo je
razmotriti napredne metode ispitivanja.
Pitali su Georgea Teneta i CIA-u što preporučuju.
Bilo je važno da saznamo koje su granice.
Ministarstvo pravosuđa sastavilo je CIA-i pravne smjernice.
DOPIS MINISTARSTVA PRAVOSUĐA CIA-i METODE ISPITIVANJA
HVATANJE ZA OVRATNIK, BACANJE U ZID,
DRŽANJE GLAVE, ŠAMARI, ĆELIJA,
Bio sam na sastanku kad su obavijestili predsjednika.
Odobrio je korištenje naprednih metoda ispitivanja
pod odgovarajućim nadzorom.
Očekivao je da ćemo tako spriječiti novi napad u SAD-u.
Napredne metode ispitivanja uključuju 24-satno nenošenje odjeće,
24-satnu izloženost svjetlu, hladnoći,
tami.
Mučenje vodom jedna je od najzloglasnijih ili javno poznatih metoda.
Ne želim reći da nisu neugodne ili grozne.
Poput udaranja o zid.
Oko vrata im stavite kapuljaču
kako ne bi ozlijedili vrat.
Pritišćete ih uza nestabilan zid.
Zid će pasti. Vi ga gurate u taj zid.
Što se tiče šamara, dlan je morao biti otvoren.
Ruka je morala biti desetak centimetara od lica
i smjeli ste udariti samo po obrazu.
Šamar po trbuhu. Otvorenim dlanom,
desetak centimetara od trbuha.
Smjelo se udarati samo između pupka i bradavica.
To su bile detaljne upute o onome što se smjelo raditi.
Pročitali smo Konvenciju protiv mučenja,
začetak Zakona protiv mučenja.
Šef Kriminalističkog odjela Ministarstva pravosuđa
napisao je da je mučenje ona aktivnost
na čiji spomen protrnete.
Na primjer, zabijanje igala pod nokte,
bušenje očne jabučice,
strujni udar na genitalijama.
Nismo bili ni blizu tomu.
U FBI-u sam proveo 25 i pol godina.
U vrijeme napada 11. rujna
bio sam prvi pomoćnik ravnatelja zadužen za protuterorizam.
Ravnatelj Mueller bio je na sastanku u Bijeloj kući.
Pozvao me u ured i rekao:
„Moramo poslati dvoje agenata u ovu zemlju.”
Rekao sam: „Dobro. Odmah ćemo to srediti. Što je bilo?“
Rekao je da su našli Zubajdu.
Rekao sam: „Odlično. Znao sam da smo htjeli da se vrati.
Razgovarat ćemo s njim. Trebamo više od dvoje agenta.“
„Ne. Pošalji dvoje.“
Rekao sam: „Dovodimo ga, zar ne?“
„Ne. Agencija ga ne želi zadržati.“
Ja sam rekao: „Zanimljivo.
Nema smisla da pomažemo agenciji,
ako ga nećemo dovesti ovamo.
Jasno mi je što mogu učiniti i što će vjerojatno učiniti.
Ne želimo sudjelovati u tome.“
Rekao je: „Želimo. Moramo im pomoći.“
Rekao sam: „Ne smiju to raditi.“
„Obećao sam predsjedniku.“
Rekao sam: „Javite mu da to nećemo učiniti.
Razmislite o našem imidžu i američkoj javnosti.
Nismo nasilnici.
Time možemo uništiti svoj ugled.”
BIVŠI RAVNATELJ FBI-a ROBERT MUELLER ODBIO JE NAŠU MOLBU ZA KOMENTAROM.
Nisu vjerovali da će progovoriti.
Htjeli su razviti program vrlo banalnog pristupa.
Je'n, dva, tri, četiri i tip će propjevati.
Svijet ne funkcionira tako. Ljudska priroda ne funkcionira tako.
Zavladala je politika straha.
Taj strah, koji smo ja i svi osjećali,
postao je otrov u društvu
jer smo zaboravili sve ono što SAD čini jedinstvenim.
Godine 2004. glavni inspektor CIA-e
zaključio je da se ne može dokazati da je zbog naprednih metoda ispitivanja
osujećena ijedna neposredna prijetnja.
Nema dokaza?
Nema dokaza. A to kaže sama CIA. Ne ja.
To je kvaka s mučenjem.
Mučenjem dobivate pokornost. Ne dobivate suradnju.
Razlika između pokornosti i suradnje jest što će vam pokorna osoba
reći što god želite čuti da mučenje prestane.
Neće vam reći istinu.
Suradnjom ćete dobiti istinu.
PRIVREMENO POVJERENSTVO SENATA 9. PROSINCA 2014.
Dobili smo malo korisnih informacija
kako bismo pronašli počinitelje napada 11. rujna
ili spriječili nove napade i strahote.
Svatko tko insinuira da napredne metode,
budimo otvoreni, mučenje vodom,
nisu pomogle stjecanju ogromne količine vrijednih informacija
ne govori istinu.
Veoma sam zabrinut zbog toga kako se predstavljamo kao zemlja
i za što se zalažemo.
Amerika je uvijek bila primjer
i nadahnuće drugim zemljama diljem svijeta.
Prakticiranjem mučenja
i činjenjem onoga što može oslabiti
ili čak naškoditi ugledu SAD-a i motivirati neprijatelje,
moglo bi imati dalekosežne posljedice.
Razmislite što će se dogoditi ako u drugom sukobu neprijatelj,
a ne teroristička organizacija, zatoči Amerikance.
Smatrat će da smiju isto što i mi.
Dugo mi je trebalo da to shvatim.
Guantanamski zaljev, a posebno tamošnji zatvor,
bio je prva ratna strategija bez plana povlačenja od rata u Vijetnamu.
Stotine talibanskih i Al-Kaidinih sumnjivaca već su u američkom pritvoru,
uključujući još 30 iz Afganistana
danas dovedenih u pomorsku bazu u Guantanamskom zaljevu.
Ondje ih je sada 110, a doći će ih još mnogo.
Nitko nije znao kako će ovo završiti.
Kako su nam se ovako prikrali?
To je definitivno neuspjeh američkog obavještajnog sustava.
Danas već i pogled na putnički zrakoplov,
zvuk sirene,
čak i jutarnja pošta bude sumnju.
Još jedan dan na bojišnici straha u New Yorku,
u rovovima terorističke histerije.
Antraks u NBC-ju u Rockefellerovu centru.
Osjećamo se jako ranjivo jer ne znamo što i gdje će se dogoditi.
Tog vikenda nakon 11. rujna u Camp Davidu
trebali smo izvijestiti predsjednika o tome gdje nam manjka ovlasti,
koje nam mogućnosti nedostaju i što je nužno da se to ne ponovi,
da kaznimo odgovorne za 11. rujna.
Bio je to začetak, na primjer, Antiterorističkog zakona.
26. LISTOPADA 2001.
Antiteroristički zakon djelić je ogromnog pokušaja nadzora
koji polako raste nakon 11. rujna.
Ova djela nasilja nad nedužnima
krše temeljna načela islamske vjere.
Važno je da moji sunarodnjaci to shvate.
Imamo milijune državljana muslimana.
Muslimani daju nevjerojatno vrijedan doprinos našoj zemlji.
Muslimani su liječnici, odvjetnici, profesori prava,
pripadnici vojske, poduzetnici, trgovci,
mame i tate,
i treba ih poštovati.
Čak i dok je predsjednik Bush govorio:
„Ne krivimo cijelu religiju za djela nekolicine”,
vlada je počela raditi upravo to.
Predsjednik Bush u petak je potpisao Antiteroristički zakon
u Istočnoj sobi Bijele kuće.
Nakon 11. rujna počeli smo vidjeti i čuti razgovore
o neuspjehu naših obavještajnih službi.
Agencije nisu razgovarale.
Kako su svi ti otmičari ušli,
uvježbali se i ušli u avione a da nije primijećeno?
Od danas mijenjamo zakone o razmjeni informacija.
I, jednako važno,
mijenjamo kulturu svojih agencija koje se bore protiv terorizma.
Vrlo brzom i zastrašujućom dinamikom
povećali smo ulaganja u provođenje zakona i nadzor.
Odredba o knjižnicama. Možete vidjeti sve što čitamo i posuđujemo u knjižnicama.
Druga je odredba nalog za pretraživanje.
Antiteroristički zakon dopuštao je policiji da neprimjetno ulazi u naše kuće.
Uđem, pregledam, ostavim i uzmem što hoću
i ne mogu pristupiti dokumentaciji.
Agenti su pretražili domove muslimana u predgrađu Washingtona,
tražeći veze s teroristima.
Nije samo uvredljivo za muslimana.
Uvredljivo je za Amerikanca.
Protivno je temeljima
prava na privatnost iz Povelje o pravima.
SJEDIŠTE NSA-a FORT MEADE, MARYLAND
Nacionalna sigurnosna agencija dio je Pentagona i Ministarstva obrane.
To je agencija zadužena za elektronički nadzor
svih stranih neprijatelja SAD-a.
Stvorio ju je predsjednik Truman 1952. potpisivanjem izvršne naredbe.
Nastavak je to razbijanja šifri koje je SAD provodio za Drugog svjetskog rata.
Tijekom desetljeća se razvilo
u ogromnu modernu kibernetičko-sigurnosnu
organizaciju za kibernetičke napade, razbijanje šifri i prisluškivanje
neviđenih razmjera.
To je najveća agencija takve vrste.
Postoji doba prije 11. rujna i poslije.
Bio sam član agencije koja je trebala štititi ljude.
Prvog dana na poslu…
Svaki put kad ovo kažem, naježim se.
Upravo sam se naježio jer nikad neću zaboraviti taj dan.
Jedanaestog rujna prvi sam put stupio na svoju novu dužnost.
Znam što se tog dana događalo svake sekunde, svake minute i svakog sata.
Ali ono što nisam znao tog jutra
tajne su odluke donesene na najvišim razinama vlasti
i što je vlada bila spremna učiniti
pod okriljem nacionalne sigurnosti.
Ono što su bili spremni učiniti izvan zakona.
Jack Goldsmith, pomoćnik državnog odvjetnika,
Ured za pravno savjetovanje.
Otišao sam u Bijelu kuću da me upoznaju s programom Zvjezdani vjetar.
Otišao sam u ured Davida Addingtona. Uputio me.
Čudno je što me potpredsjednikov savjetnik upućivao u tajni obavještajni program.
Addington je imao izvorne ovlasti za program u sefu u svom uredu.
Rekao je: „Bit ćete zapanjeni.
Nećete povjerovati.“
Odmah, za nekoliko dana i tjedana,
dodijeljeno je usmeno odobrenje za program zvan Zvjezdani vjetar
kojim izvanrednu moć NSA-a okreću
prema ne samo inozemstvu nego i prema SAD-u.
Što je Zvjezdani vjetar?
Dijelovi su još povjerljivi.
Nazvat ću to bezuvjetnim programom prisluškivanja
koji uključuje prikupljanje metapodataka
i sadržaja, većinom u domovini.
Zamislite računalo koje prati svaki upućeni poziv,
kad je primljen, odakle je upućen, gdje je primljen i koliko je trajao.
To su metapodaci.
Program Zvjezdani vjetar imao je tri „košare“.
Prva košara je prikupljanje sadržaja telefonskih komunikacija
u slučaju kad viši operativac CIA-e
posumnja da je osoba iz tog poziva član Al-Kaide ili da je povezana s njom.
Druge dvije košare imale su veze s metapodacima.
U drugoj su bili telefonski metapodaci.
Ne vidite sadržaj poziva,
ali vidite broj koji ste nazvali i dužinu poziva.
Košara tri je zbirka metapodataka e-pošte.
Komu ste i odakle poslali e-mail.
Tim biste metapodacima,
čak i ljudi koji nisu osumnjičeni,
dobili mrežu koja bi vam omogućila
da sastavite dijelove s malo dokaza koje imate o teroristima,
čime biste spriječili sljedeći 11. rujna.
To je bila teorija.
Digitalno je doba. Utapamo se u podacima.
NSA je rekao: „Uzmimo što više možemo.
Gle kako je lako! Uzet ćemo sve.“
Vlada je sklopila proširene posebne dogovore,
strogo povjerljive,
s određenim tvrtkama poput Verizona,
AT&T-ja i drugih, radi podataka.
Sve su grabili i govorili:
„Dok ne pogledamo, ne činimo prekršaj.“
Ovo je izokretanje Četvrtog amandmana.
ČETVRTI AMANDMAN
U Povelji o pravima Četvrti amandman daje nam pravo na privatnost u svom domu,
mogućnost da nam vladini agenti
ne upadaju u domove bez odobrenja
ili bez ikakvog naloga i uzimaju od nas što god požele.
Ovo je bila elektronička inačica
neovlaštene vladine racije u vašoj kući.
Ravnatelj Mueller došao je s brifinga.
Nazvao me i rekao: „Dale, postoji poseban program.
Želim da… Nitko ne zna za nj.
Vjerojatno nas petero-šestero iz vlade.“
Pitao sam o čemu je riječ. Rekao je: „Ne mogu ti reći. Idi.“
Sljedeće sam jutro otišao u Pentagon,
u zaštićenu prostoriju, gdje su mi sve rekli.
Vratio sam se i rekao ravnatelju: „Nisam siguran hoće li to upaliti.“
Nije mi bilo ugodno zbog toga. Rekao sam da neće potrajati.
Rekao je: „Nemaš ovlasti da to širiš.“
SJEDIŠTE NSA-A
Vidio sam ishod i rezultate programa.
Ali iz tog nije nastalo ništa produktivno.
Tada to nisam znao,
ali svakih šest-sedam tjedana tražili su da provjeravamo legalnost programa.
Najveći je problem bio što se naizgled kosio
sa Zakonom o nadzoru vanjskih obavještajnih službi.
To je vrlo kompliciran statut,
ali zapravo nije dopuštao ono što se događalo.
Umjesto da se ti zakoni izmijene u Kongresu,
Busheva je administracija zbrzala
i protumačila ih tako da ih mogu zaobići.
OŽUJAK 2004.
U ožujku 2004. J. Goldsmith, novi šef Ureda za pravno savjetovanje,
izrazio je zabrinutost zbog određenih aspekata Zvjezdanog vjetra.
Rekao je: „Ne nađem pravno uporište ovog aspekta Zvjezdanog vjetra.
Možda ćemo ga morati ukinuti.“
-I tako… Nešto. -Ukinuti program?
Odlučio sam da se pola programa može nastaviti,
a pola ne.
Nisam našao pravno opravdanje.
Kad sam obavijestio Bijelu kuću
da ne mogu odobriti velik dio programa nadzora,
David Addington naljutio se na mene i rekao:
„Ako to učiniš, bit ćeš odgovoran za smrt 100 000 ljudi u sljedećem napadu.“
Mislio je da sam pogriješio i da će se to dogoditi.
Nije mi to morao reći.
I ja sam se tako osjećao i bilo mi je teško.
Nazvao sam Andyja Carda. Ranije se vratio s odmora.
Sastali smo se s potpredsjednikom, G. Tenetom i M. Haydenom.
Razgovarali smo o tom. Bio je to iznimno bitan program.
Jedan od najvažnijih i najučinkovitijih programa za prikupljanje informacija.
Mogućnost njegova ukidanja bila je vrlo ozbiljna stvar.
Državni odvjetnik odobrio je moju odluku.
Bilo je to sjajno jer je Ashcroft odobravao
opći program po preporuci Ureda za pravno savjetovanje.
Hrabro je postupio jer je ustuknuo.
Nije bio sretan zbog toga, ali pristao je.
HITNA POMOĆ ULAZ ZA VOZILA U BOLNICU
Nekoliko sati nakon što je Ashcroft pristao,
završio je u bolnici s upalom gušterače.
Morao je izvaditi žučni mjehur.
Morao je na operaciju.
Bio je jako bolestan i nije se znalo hoće li preživjeti.
Mislim da je 11. ožujka
istjecao rok postojećeg odobrenja.
Kad god nastane rupa, ne znaš što ćeš propustiti.
Razgovarao sam s predsjednikom.
Bio je zabrinut jer smo načuli
da će se možda dogoditi nešto veliko.
Ako Ministarstva pravosuđa ne potpiše to odobrenje,
teleoperateri neće surađivati s nama.
-Nazovimo Ashcrofta. -Morali ste u bolnicu.
Da.
Predsjednik je zamolio da Alberto i ja odemo u bolnicu,
kažemo mu što se događa i odnesemo mu dokument koji je jednom potpisao
da ga opet potpiše.
Odjurio sam do bolnice, potrčao stubama i ušao u bolničku sobu.
Ashcroft je bio na intenzivnoj njezi. Imao je cijevi u sebi.
Oči su mu bile gotovo zatvorene i koža mu je bila jako siva.
Nije izgledao dobro.
Nisam bio ondje ni deset minuta
kad su ušli Alberto Gonzales i Andrew Card, šef kabineta Bijele kuće.
Imali su odobrenje za Zvjezdani vjetar
i tražili su da ga Ashcroft potpiše.
Andy i ja otišli smo u sobu Johna Ashcrofta. John je ležao u krevetu.
Izgledao je slabo i bio je blijed.
Nije mi se činilo da je razumio o čemu govorimo.
Nije priseban.
Nije puno govorio i izgledao je užasno.
Nisam znao što će se dogoditi.
Ušli su i zamolili tu uslugu i dogodilo se nešto neobično.
Ashcroft se, na moje iznenađenje,
pridigao s naslona kreveta
i rekao:
„Slažem se s odlukom Ministarstva pravosuđa.”
Jasno je rekao da mu se ne sviđa što su došli u njegovu sobu na Intenzivnoj
i gnjavili ga.
A onda se srušio u krevet.
Bio sam siguran da će tad izdahnuti.
Ministarstvo pravosuđa smatralo je
da taj program ne funkcionira zakonito.
Bijela kuća pokušala ga je nagovoriti da se predomisli.
Zahvalili smo mu i otišli.
Kad smo se vratili u auto, rekli smo Addingtonu da nije dobro prošlo.
Nismo dobili potpis.
Predsjednik Bush odobrava cijeli program.
Unatoč našem savjetu, na što ima pravo. On je predsjednik SAD-a.
Vlada samo što se nije raspala.
U Ministarstvu pravosuđa došlo bi do masovnih ostavki.
Program bi procurio i predsjednikova bi administracija stradala,
uključujući i borba za nacionalnu sigurnost. Zato su odustali.
Ništa takvo u povijesti Amerike nije se dogodilo
na toliko razina.
Bio sam silno bijesan
zbog pretjerane tajnovitosti i kontrole Bijele kuće.
Činilo mi se da ne žele da temeljito provjerimo program.
Rano su dobili odgovor
i nisu ga htjeli provjeriti nakon toga.
Nisam mislio da mi govore istinu.
Iznutra sam počeo odavati podatke kroz više kanala.
Posvađao sam se s glavnim odvjetnikom koji je imao pristup programu.
Prijavio sam to glavnom inspektoru NSA-a.
U veljači 2006. medijima sam dao neklasificirane informacije
o masovnom programu tuzemnog nadzora.
Odlučili su mi zagorčati život.
Ali svi imamo moralno opredjeljenje.
Svi možemo sami odlučivati.
Možemo odabrati kako ćemo reagirati na ono što se događa.
Bio sam svjedok povijesti, nevjerojatnog doba,
i samo sam izašao iz sjene.
Nisam htio samo gledati kako se sve događa.
Kajao bih se do kraja života.
Program Zvjezdani vjetar bio je kontroverzan, no zakon se nije promijenio.
Kongres je na kraju obnovio zakon o nadzoru
i donekle proširio ovlasti nadzora.
Obama je promijenio neke politike,
no ključni zakon nije se promijenio.
OBAMA BRANI NADZOR
Goleme nadzorne ovlasti vlade nastavile su se
i uglavnom su ponovno odobrene čak i nakon otkrića.
Jasno je da su nakon 11. rujna djelovali jako agresivno
i da su se bojali.
Nisu znali što neprijatelj sprema.
U panici su učinili sve radi prikupljanja informacija.
Činili su to na načine kojima su očito kršili zakone.
Svaka moć bez ograničenja uvijek dovodi do zloporabe.
Zbog 11. rujna ljudi nisu htjeli biti blagonakloni.
Slobodnije rečeno, htjeli su nekoga prebiti.
Bio je to bijes. Ne biste li vi htjeli prebiti nekoga
tko je ubio 3000 ljudi?
Tko nije bio bijesan?
Ali zato biramo vođe da budu hladnih glava,
da imaju dugoročnu viziju očuvanja vrednota koje smatramo
temeljima svoga društva.
Da zaštite sve to kako svijet u kojem živimo,
nakon trenutačne krize,
ne bude drastično drukčiji od onoga koji smo imali.
Zagrli tatu.
Tisuće američkih vojnika idu prema udaljenim lokacijama.
Deset dana nakon mature priključio sam se marincima.
Tek mi je prvog dana borbe postalo jasno u što sam se uvalio.
Prijevod titlova: Tomislav Šimunić