‫ברחבי גראונד זירו פזורים עדיין הרי הריסות.‬
‫חיפוש אחר שרידים נותר בעדיפות גבוהה,‬ ‫אבל זו משימה מסוכנת.‬
‫מעולם לא הכנתי את עצמי למצב שבו אמצא גופה.‬
‫זו לא תחושה נוחה.‬
‫כשאתה חופר ומוצא סימני חיים,‬
‫ואני מתכוון לסימני חיים,‬ ‫מוצאים תמונה משפחתית של מישהו,‬
‫מוצאים נעליים, וכשאתה מוצא נעל אתה חושב,‬
‫"שיט. מישהו יהיה מחובר לנעל הזו".‬
‫ושוב, זה לא שאתה לא רוצה את זה…‬
‫אבל בשלב הזה אתה חושב שהאדם לא בחיים.‬
‫ידעתי שהמשימה הכי גדולה שעומדת בפני המשטרה‬
‫תהיה למצוא, לזהות‬
‫ואז להודיע למשפחות שמצאנו את יקיריהם.‬
‫אחד מהדברים הכי קשים היה‬ ‫כל הכרזות של הנעדרים,‬
‫וחוסר הידיעה של אנשים אם הם מתים,‬
‫אם הם לכודים.‬
‫הם רק רצו שימצאו אותם.‬
‫לבני קראו מארק זפלין. הוא עבד בקומה 104.‬
‫אני רק מחכה לראות אם יופיע. זה הכול, ו…‬
‫את יודעת אם הלך לעבודה אתמול?‬
‫כן. הוא הלך.‬ ‫הוא התקשר אליי משם בתשע בדיוק.‬
‫והוא אמר לי שהוא אוהב אותי, וזהו.‬
‫אם מישהו רואה אותו או יודע משהו,‬ ‫קוראים לו אנדרו סטרן.‬
‫אז אם מישהו יודע משהו, בבקשה,‬
‫אשתו ואימא שלו‬
‫וכולנו מחכים לשמוע.‬
‫אתם מוכנים לזוז הצידה ולתת להם לעבור?‬
‫בהתחלה הרבה כבאים דווחו כנעדרים, כולל אני.‬
‫ובהתחלה, כשחשבנו שאנשים אולי עדיין בחיים,‬
‫כמובן, אנשים הסתכנו מאוד‬
‫כדי לנסות למצוא אנשים‬ ‫שאולי אפשר לחלץ בחיים.‬
‫שימו את עצמכם במצב הזה‬ ‫אם זה היה בן משפחה שלכם.‬
‫כל אחד מהכבאים פה היו אחים שלנו.‬
‫כל שוטר פה הוא אח שלנו,‬
‫ונשבענו להגן על האזרחים פה.‬
‫צוותי ההצלה והחילוץ עמדו על הרים‬
‫שהיו לפעמים בגובה ארבע, חמש, שש קומות.‬
‫ושריפות המשיכו לבעור בגראונד זירו‬ ‫במשך חודשים.‬
‫לאורך כל התקופה שבה היינו שם,‬
‫כל הזמן היו בניינים בסכנת קריסה.‬
‫מה שאמרו לך כשהגעת לשם זה‬ ‫שאם שומעים את המשרוקית,‬
‫צריך לרוץ כי יכול להיות שבניין יקרוס.‬
‫ושרקו במשרוקית כמה פעמים.‬
‫אבל כשהודיעו שהכול בסדר, כולם חזרו.‬
‫הכלבים לאיתור גופות היו שם,‬
‫היו כבאים, שוטרים.‬
‫היו כמה שבאו איתי כל יום.‬
‫הייתי אחת מהאחראיות מטעם מחלקת הבלשים‬ ‫בחדר המתים.‬
‫התפקיד שלנו היה חילוץ, זיהוי‬
‫ומסירת הודעה למשפחות.‬
‫אחרי שהיו מביאים אותם לחדר המתים,‬
‫היינו מבצעים את תהליך הזיהוי.‬
‫רוב הזיהויים שבוצעו לפני 20 שנים‬
‫התאפשרו בעזרת טביעות של אצבעות,‬ ‫צילומי שיניים, קעקועים, צלקות‬
‫או כל סימן מזהה שיכולנו למצוא.‬
‫השימוש ב-DNA התחיל אחרי כמה שבועות,‬ ‫אם אפשר היה להשתמש בו אז.‬
‫- תומס לנגון,‬ ‫יחידת שירותי החירום של משטרת ניו יורק -‬
‫אני ואחי לא קיבלנו הודעה רשמית שהוא נעדר.‬
‫זכור לי שפשוט המתנו הרבה.‬
‫לאבא שלי היה הרגל להאזין‬ ‫לשלושה מכשירי קשר.‬
‫הוא היה מאזין למכשיר הקשר של המקוף,‬ ‫משטרת ניו יורק והאגף לפעולות מיוחדות.‬
‫הוא שמע את הדיווח על 11 בספטמבר‬
‫ומיהר להגיע מקווינס למנהטן.‬
‫אבא שלי הוצב כחלק מצוות הצלה‬ ‫שנכנס למגדל השני.‬
‫הוא אמר, "להתראות", נכנס למגדל השני‬
‫ואז שמענו שהמגדל השני קרס,‬
‫וזה כל מה שידוע לנו.‬
‫ברוס נשלח מיד כשהמטוס הראשון התנגש.‬
‫זה היה בערך בחצות.‬
‫שמעתי נקישה על דלת המטבח הצדדית.‬
‫זה היה המפקד של ברוס, צ'רלי,‬
‫שגם היה חבר, יחד עם כבאי אחר.‬
‫ו…‬
‫צ'רלי שוחח בנימוס,‬
‫ואז אמרתי לו, "פשוט תגיד את זה".‬
‫והוא אומר שהם נעדרים.‬
‫בפסחא התקשרו לומר שמצאו כמה כלים‬
‫שכתוב עליהם "יחידה 41",‬ ‫ומה שלדעתם היא הגופה של ברוס.‬
‫שאלו האם רציתי לבוא לראות כשמוציאים אותו.‬
‫פשוט אמרתי "לא".‬
‫זה מראה שידעתי שלא אוכל לשאת אותו.‬
‫כי שום דבר לא היה משנה את העובדה שהוא מת.‬
‫המשפחה שלנו החליטה, יחסית מוקדם,‬ ‫לקיים הלוויה.‬
‫משטרת ניו יורק מטיסה מסוקים במה שנקרא‬ ‫מבנה חסר‬
‫בזמן טקסים כאלה.‬
‫וכשהמסוקים חלפו מעלינו,‬
‫הלמה בי ההבנה שאבא באמת מת,‬
‫שהוא לא יחזור,‬
‫שהכול פשוט נעלם לנצח.‬
‫- פיטר לנגון, כבאית 252 -‬
‫מעולם לא מצאו את אבא שלי או דוד שלי,‬ ‫אף אחד מהם.‬
‫ב-11 בספטמבר נהרגו 343 כבאים,‬
‫כמו כן נהרגו 37 שוטרים של רשות הנמלים‬
‫ו-23 שוטרים של משטרת ניו יורק.‬
‫יחד מדובר‬ ‫ב-403 אנשים מכוחות המענה הראשוני,‬
‫וזה מספר המתים הגבוה ביותר‬ ‫של אנשי מענה ראשוני בהיסטוריה של ארה"ב.‬
‫ולצערי, עד היום,‬
‫ארבעים אחוזים מתוכם לא זוהו,‬
‫וייתכן שלעולם לא יזוהו.‬
‫- סדרה תיעודית של NETFLIX -‬
‫- הצד האפל -‬
‫- בניין ג'ייקוב ג'יי. יעבץ -‬
‫- FBI - משרד מרחב ניו יורק -‬
‫בבוקר 11 בספטמבר היינו שם‬ ‫כשהמטוס השני התנגש.‬
‫ויכולנו לרוץ לתוך הבניין‬
‫והיינו בלובי הבניין כדי לקבל תדרוך‬ ‫של אחד מהאחראים.‬
‫הצוות שלנו קיבל את התיק הזה‬
‫וניסינו לתאם את איסוף פיסות המידע שקיבלנו.‬
‫אבל כמובן, כל אדם במרחב ניו יורק,‬
‫כל אדם ב-FBI בימים ובשבועות הראשונים‬
‫עבד על התיק הזה.‬
‫רצינו לגלות מה קרה באותו יום,‬
‫מי ביצע את המתקפות, מי עומד מאחוריהן.‬
‫אבל חשוב מכך,‬ ‫רצינו לוודא שאין בדרך גל נוסף,‬
‫שזה לא יקרה שוב.‬
‫אז חקרנו כל קצה חוט.‬
‫גם אני. אני רק רוצה לצאת מדי. סי.‬
‫טיסה 77 פגעה בפנטגון.‬
‫הוצבתי בצוות של טיסה 77 כדי לחקור‬
‫את זהות חמשת החוטפים בטיסה‬
‫וכל מה שאפשר לדעת עליהם.‬
‫- שדה התעופה הבינלאומי דאלס,‬ ‫דאלס, וירג'יניה -‬
‫טיסה 77 המריאה משדה התעופה דאלס‬ ‫בווירג'יניה הצפונית.‬
‫וכמו כל שאר הטיסות באותו יום,‬ ‫היא הייתה בדרך לחוף המערבי.‬
‫ובכל טיסה היו חוטפים שהם טייסים.‬
‫בטיסה 77 זה היה האני חנג'ור.‬
‫היו גם מה שאנחנו קוראים לו‬
‫חוטף שהוא לא טייס, או חוטף שומר.‬
‫והם היו אחראים‬
‫להשתמש בכוח כדי להכניע את הנוסעים…‬
‫כדי לאפשר לחוטף הטייס לגשת לתא הטייס‬
‫ולהשתלט על המטוס.‬
‫בטיסה 77 החוטפים השומרים, שאינם טייסים,‬
‫היו חאלד אל מידהר, סאלם אל חזמי,‬ ‫נוואף אל חזמי, הם היו אחים,‬
‫ומאג'ד מוקד.‬
‫הצוות השקיע הרבה זמן ביצירת‬
‫ציר זמן כמעט יומי של פעילויות החוטפים.‬
‫ניסינו לעקוב אחרי כמעט כל שלב בדרך.‬
‫חאלד אל מידהר ונוואף אל חזמי‬ ‫היו במחנה אימונים,‬
‫מחנה אימונים של אל-קאעדה באפגניסטן…‬
‫והם נבחרו על-ידי בן לאדן‬
‫להשתתף במה שנקרא אז באל-קאעדה‬ ‫"מבצע המטוסים".‬
‫לא היה להם ניסיון במגורים בארצות הברית.‬
‫הם מעולם לא היו בארצות הברית.‬
‫הם לא ידעו אנגלית.‬
‫אבל בסוף 1999, בהוראתו של חאלד שייח מוחמד,‬
‫שתכנן את התקפות 11 בספטמבר,‬
‫הם התחילו במסע לעבר ארצות הברית.‬
‫- מלזיה -‬
‫הם נסעו לקואלה לומפור.‬
‫ב-CIA התגבר החשש מפני האיום של אל-קאעדה‬
‫והם שמעו על פגישה במלזיה בקואלה לומפור‬ ‫בינואר 2000,‬
‫אל מידהר ואל חזמי, החוטפים,‬ ‫השתתפו בפגישה הזו,‬
‫שהיא בין הפגישות האחרונות שהם ניהלו,‬
‫והתאמנו לאורך השנה‬ ‫לפני היציאה לארצות הברית.‬
‫- אל מידהר, חאלד -‬
‫ה-CIA אפילו מגלים שיש להם ויזות לארה"ב.‬
‫חאלד אל מידהר ונוואף אל חזמי‬
‫היו בין החוטפים הראשונים‬ ‫שנכנסו לארצות הברית.‬
‫ה-CIA עקב אחרי התומכים האלה של בן לאדן‬
‫כי בן לאדן הכריז מלחמה על ארצות הברית‬
‫בכמה הזדמנויות.‬
‫הפגישה הזו במלזיה הייתה נקודת מפתח‬ ‫להתחלת התהליך‬
‫ובה האנשים שעליהם תוטל בפועל‬
‫האחריות לבצע את ההתקפה קיבלו אור ירוק,‬
‫והם גם יצרו את המנגנונים שונים,‬
‫או החלקים שונים במזימה,‬
‫שלדעתם היו חיוניים להצלחתה.‬
‫הם סיכמו מה הדרך הטובה ביותר‬
‫להגיע לארצות הברית בעזרת ויזות‬ ‫כסטודנטים בבתי ספר לטיסה.‬
‫- מטה ה-CIA -‬
‫המידע על כך שהאנשים האלה‬
‫הגיעו זמן קצר לאחר מכן לארצות הברית‬
‫לא הועבר באופן אפקטיבי אל ה-FBI‬ ‫בתוך פרק זמן הולם.‬
‫האופן שבו המערכת עבדה אז,‬
‫ה-CIA, מן הסתם, אסף מודיעין בארצות אחרות,‬
‫וה-FBI הוציא לפועל מבצעים נגד טרור‬ ‫בשטחי ארה"ב.‬
‫אז באופן מוזר, המידע לאו דווקא זורם.‬
‫אפילו נכתב מזכר בשלב מסוים‬
‫כדי למסור מה-CIA אל ה-FBI מידע לגביהם.‬
‫וזה לא קרה בסוף.‬
‫לא שלחו את המזכר?‬ ‫-לא שלחו אותו.‬
‫אם ממשלת ארה"ב הייתה מתפקדת אז כראוי‬
‫והמערכות של ה-FBI וה-CIA היו משולבות,‬
‫הם היו רואים שאלה חברי אל-קאעדה‬
‫שעקבו אחריהם בפגישות במלזיה‬
‫ושהגיעו לארה"ב, אולי במטרה לפגוע.‬
‫אבל זה לא קרה.‬
‫אני לא בטוח שאם היו משתפים משהו,‬
‫כולם היו מחברים את כל הנקודות.‬
‫היה פער,‬
‫בעיית שיתוף מידע שאנשים מסוימים,‬ ‫יכולים להצביע עליה‬
‫ולומר "אם היינו יודעים,‬ ‫היינו יכולים לעצור את זה".‬
‫אוקיי. אולי.‬
‫- בקשת הוויזה המאושרת של מוהנד אל שחרי,‬ ‫23 באוקטובר 2000 -‬
‫זו הייתה הזדמנות שהוחמצה.‬
‫אם ה-CIA היה מעביר את המידע הזה‬ ‫ל-FBI בפרק זמן הולם,‬
‫היינו יכולים לעקוב אחר שני האנשים האלה.‬
‫אנחנו מדברים על בדיקת כל קצה חוט,‬
‫על שימוש בכל כלי חקירה במקרי טרור.‬
‫זה היה מתבצע לגבי כל פיסת מידע,‬
‫במיוחד בידיעה שפעילי אל-קאעדה‬
‫הגיעו לארצות הברית.‬
‫אני חושבת שב-12 בספטמבר, למעשה,‬
‫התגלתה מכונית טויוטה קורולה‬ ‫בשדה התעופה דאלס.‬
‫המכונית הייתה רשומה על שם נוואף אל חזמי‬ ‫והכתובת עבורה הייתה בסן דייגו,‬
‫וה-FBI בדקו את הכתובת הזו בסן דייגו.‬
‫- 15 בינואר 2001 -‬
‫- שדה התעופה של לוס אנג'לס -‬
‫מה שידוע לנו הוא שהם הגיעו ללוס אנג'לס‬ ‫ב-15 בינואר.‬
‫ב-1 בפברואר הם נצפו במסעדה בלוס אנג'לס‬
‫שבה הם פגשו סעודי בשם עומאר אל באיומי.‬
‫עומאר אל באיומי הוא טיפוס מסתורי ומוזר.‬
‫הוא סטודנט לתואר שני שלא נראה‬ ‫שהוא מגיע לשיעורים.‬
‫הוא מקבל תשלום מממשלת סעודיה דרך קבלן,‬
‫אבל לא נראה שהוא עובד.‬
‫לא נראה שהוא צריך כסף.‬
‫אפילו אנשים רבים‬ ‫שלא חשבו שהוא מעורב בהתקפות‬
‫חשבו שהוא איזשהו סוג של מרגל‬ ‫עבור שירות המודיעין הסעודי.‬
‫לא קצין מודיעין במלוא מובן המילה,‬ ‫אלא איזה מין מודיע.‬
‫הוא פוגש את החוטפים,‬ ‫אומר להם שהוא גר בסן דייגו.‬
‫אם הם מגיעים לשם, שיחפשו אותו.‬
‫והם עושים את זה.‬
‫והוא עוזר להם להתאקלם.‬
‫הוא עוזר להם לפתוח חשבון בנק.‬
‫הוא עוזר להם לשכור דירה באותו מתחם‬
‫שבו הוא גר עם המשפחה שלו.‬
‫הוא אומר שרק בגלל‬ ‫מנהגי הכנסת האורחים האסלאמית‬
‫הוא רצה לעזור להם.‬
‫אבל החשד הוא שזו לא פגישה מקרית.‬
‫שהיא אורגנה.‬
‫הם בילו זמן עם דמות מפתח אחרת,‬
‫בשם אנוואר אל עוולקי.‬
‫הוא היה אימאם תימני בסן דייגו.‬
‫הוא הפך להיות, כמה שנים לאחר מכן,‬ ‫מנהיג חשוב באל-קאעדה.‬
‫- 10 במאי 2000 -‬
‫אל חזמי ואל מידהר עברו לבית הארחה‬ ‫בקיץ 2000,‬
‫שאותו מנהל, באופן אירוני, מודיע של ה-FBI.‬
‫המודיע של ה-FBI היה אדם מבוגר,‬ ‫אלמן שחי לבד בבית.‬
‫שהו אצלו כדיירים‬ ‫מספר מבקרים מוסלמים צעירים.‬
‫- למון גרוב שמחה לקבל את פניכם -‬
‫הם לא היו חשודים.‬
‫הם לא עשו משהו שהיה גורם למישהו‬
‫לפנות למשטרה או לרשויות החוק.‬
‫במהלך התקופה בסן דייגו‬
‫נראה היה שנוואף אל חזמי חי חיים רגילים.‬
‫הוא עבד בתחנת דלק כמה שבועות.‬
‫הוא שיחק כדורגל עם החברים שלו.‬
‫הם ניסו ללמוד טיסה כשהיו בסן דייגו.‬
‫והאנגלית שלהם לא הייתה טובה מספיק‬ ‫בשביל ללמוד.‬
‫בגלל יכולות השפה שלהם,‬
‫אף אחד מהם לא הצליח בלימודי טיס,‬
‫והם הפכו במקום זאת לחוטפים שומרים.‬
‫- זכריאס מוסאווי -‬
‫זכריאס מוסאווי הוא צרפתי‬
‫שבילה זמן בבריטניה והתאמן באפגניסטן.‬
‫גם הוא למד בבית ספר לטיס בארה"ב.‬
‫הוא אדם מאוד הפכפך ודברן‬ ‫שהתנהג בצורה קצת משוגעת‬
‫ועורר כל מיני חשדות.‬
‫בין יתר הדברים נאמר שהוא אמר‬
‫שהוא לא ממש מעוניין ללמוד איך לנחות.‬
‫רק איך להטיס.‬
‫הוא רצה לעבור למטוסים הגדולים מיד.‬
‫הוא גם קנה סרטונים שצולמו בתאי טייסים.‬
‫והם היו בדיוק אותם סרטונים‬
‫מאותו ספק שממנו קנו חלק מהחוטפים.‬
‫שירות ההגירה עצר אותו.‬
‫והסברה היא שהוא היה עשוי להיות‬ ‫חוטף ב-11 בספטמבר‬
‫אילולא שירות ההגירה‬ ‫היה עוצר אותו באוגוסט של אותה שנה.‬
‫זו עוד הזדמנות שהוחמצה,‬
‫כי היה מידע שקשר אותו אל רמזי בן א-שיב,‬
‫שהוא ממתאמי מזימת 11 בספטמבר -‬
‫הוא היה בגרמניה.‬
‫אם ה-FBI היו משיגים את המחשב שלו,‬
‫הוא יכול היה להוביל‬
‫לגילוי המזימה לפני שיצאה לפועל.‬
‫- מוחמד עטא, חוטף מוביל ב-11 בספטמבר -‬
‫מוחמד עטא, שהיה מין מפקד מבצעי,‬
‫נפגש עם רמזי בן א-שיב,‬
‫ואם אנשי תמיכה לוגיסטית אחרים מאל-קאעדה,‬
‫כדי לאשר שהכול מוכן.‬
‫- אוסאמה בן לאדן -‬
‫- ראש הזרוע הצבאית של אל-קאעדה‬ ‫המפקד הבכיר של אל-קאעדה -‬
‫- חאלד שייח מוחמד, מתכנן המזימה -‬
‫- זכריאס מוסאווי - חוטף פוטנציאלי‬ ‫רמזי בן א-שיב - שותף למזימה -‬
‫- מוחמד עטא, חוטף מוביל -‬
‫כל 19 החוטפים,‬
‫היו 15 שומרים ו-4 טייסים,‬
‫הם נבחרו בקפידה.‬
‫הם היו אנשים שאל-קאעדה בטחו בהם מאוד,‬
‫שלא יירתעו מפני מה שנראה‬ ‫כמו משימה בלתי אפשרית‬
‫להכות בלב ארצות הברית.‬
‫זה היה כרוך בשלוש שנים לפחות‬ ‫של תכנון מדוקדק,‬
‫פגישות ברחבי העולם,‬
‫בחירה קפדנית של 19 חוטפים וטייסים,‬
‫תיאום הפעולות שלהם.‬
‫7 בספטמבר 2001 -‬
‫בימים שלפני 11 בספטמבר,‬
‫אנחנו רואים את צוותי החוטפים‬ ‫מתחילים לשנות מיקום‬
‫כדי להתקרב לערי המוצא שלהם.‬
‫החוטפים של טיסה 77 עברו‬
‫מניו ג'רזי למרילנד כדי להתקרב‬ ‫לשדה התעופה דאלס.‬
‫הצוות של טיסה 93 התקרב אל‬ ‫שדה התעופה ניוארק‬
‫שממנו יצאה טיסה 93.‬
‫והחוטפים של טיסות 11 ו-175‬
‫עברו לאזור בוסטון.‬
‫בבוקר 11 בספטמבר‬
‫כל צוותי החוטפים הגיעו לשדה התעופה.‬
‫הם עברו את הבידוק הביטחוני‬ ‫בשדות התעופה שמהם פעלו.‬
‫אנחנו סבורים שהם נשאו סכינים קצרים,‬
‫שהיה מותר להעלות לטיסה,‬
‫אז הם עברו את הבידוק הביטחוני בלי בעיה‬
‫ועלו לטיסות שלהם.‬
‫בשנות ה-80 וה-90‬ ‫לא היה רצון מצד המערכת הפוליטית.‬
‫אנשים הוציאו לפועל פיגועי תופת,‬
‫מטוסים נחטפו, הכול קרה בארצות אחרות.‬
‫מספר הנפגעים היה קטן.‬
‫הפיגועים זוועתיים, רצחניים, זה מטרד,‬
‫אבל זו לא בעיה של ביטחון לאומי.‬
‫לפני 11 בספטמבר ג'ון אשקרופט אמר‬ ‫שאלה העדיפויות שלנו.‬
‫בזה נתמקד.‬
‫והעדיפויות היו נשק, סמים, זכויות אדם,‬ ‫הגנה על אסירים.‬
‫אז אתה חושב,‬
‫"יתקיפו אותנו. מה עם טרור?"‬
‫טרור היה בעדיפות נמוכה.‬
‫שכחתי מה היה המספר שלו בסדר העדיפויות.‬ ‫לדעתי 15.‬
‫ולא האמנתי. פשוט לא האמנתי.‬
‫- 15 בספטמבר 2001 -‬
‫כל צוות הביטחון הלאומי נועד בקמפ דייוויד‬ ‫לדון על הכישלונות.‬
‫אנשים גרו בארץ הזו ותכננו את ההתקפה‬
‫במשך לא מעט זמן.‬
‫המודיעין היה חייב להשתפר.‬
‫היינו צריכים להשתפר בדליית מידע.‬
‫איך נעשה את זה?‬
‫דיברנו על מקרה שבו נתפוס מישהו.‬
‫יש דרך לחקור אותו כדי לקבל מידע טוב יותר,‬
‫את המידע האמין ביותר?‬
‫זה יהיה בלתי הולם מצדי לדבר‬ ‫על נושאים מבצעיים,‬
‫אפשרויות ספציפיות,‬
‫או סוג הפעילויות שאנחנו עשויים לנקוט‬ ‫מעתה ואילך.‬
‫עם זאת, אכן יש לנו את הצבא הטוב בעולם.‬
‫יש לו מגוון רחב של יכולות.‬
‫וייתכן מאוד שהוא יקבל משימות שקשורות‬
‫למטלה ולאסטרטגיה הכלליות האלה.‬
‫אנחנו גם צריכים לעבוד בצד האפל,‬ ‫אם אפשר לקרוא לזה כך.‬
‫צריך לבלות זמן בצללים, בעולם המודיעין.‬
‫הרבה ממה שצריך לעשות‬
‫יצטרך להתבצע בשקט וללא דיון,‬
‫תוך שימוש במקורות ושיטות שזמינים‬
‫לסוכנויות המודיעין שלנו,‬ ‫אם אנחנו רוצים להצליח.‬
‫אם נחזור לבית הלבן בתקופת פורד,‬ ‫כשצ'ייני היה ראש הסגל,‬
‫לפחות כבר אז דיק צ'ייני גיבש‬ ‫נקודת מבט מאוד מבוססת‬
‫לגבי הכוח הנשיאותי מתוקף החוקה,‬
‫במיוחד ככל שהכוח הזה קשור‬ ‫לביטחון לאומי ולמלחמה.‬
‫ונקודת המבט הבסיסית שלו היא כשמדובר‬ ‫במלחמה וביטחון לאומי,‬
‫הנשיא הוא האחראי.‬
‫הוא יכול לעשות מה שלדעתו נחוץ.‬
‫והקונגרס, כעיקרון, לא יכול להתערב.‬
‫ואם הקונגרס מתערב, הנשיא יכול להתעלם ממנו.‬
‫זו הייתה דעתו המשפטית.‬
‫זו הייתה נקודת מבט שלפיה לנשיא‬ ‫יש כוח מוחלט בזמן מלחמה.‬
‫אז יהיה חיוני שנשתמש בכל אמצעי שלרשותנו‬
‫כדי להשיג את היעד הזה.‬
‫זה הפחיד אותי.‬
‫זה היה מפחיד לשמוע את סגן נשיא ארצות הברית‬
‫באופן ציבורי בתוכנית טלוויזיה,‬
‫שבה הוא היה אמור להרגיע את האומה,‬
‫שבה הוא היה אמור להוריד את המתח,‬
‫הוא העלה את המתח ואת רמת הסיכון.‬
‫אז חששתי שנעשה דברים שיפגעו בנו.‬
‫אני יודע שבזמן סערת רגשות ההיגיון נפגע‬
‫ומתקבלות החלטות לא טובות.‬
‫אי אפשר להתמודד עם טרור.‬ ‫הוא לא יסתיים עם הסכם.‬
‫לא יהיו שלווה ודו-קיום.‬
‫לא יהיה מו"מ. לא יהיה מפגש פסגה.‬
‫לא תהיה הודעה משותפת עם הטרוריסטים.‬
‫- אפגניסטן -‬
‫- מזאר-י שריף, דצמבר 2001 -‬
‫לא. אני לא מאל-קאעדה. אני סטודנט‬
‫העצורים מתנהגים בצורה נאותה.‬
‫אנחנו משתמשים רק במידת הכוח הנחוצה.‬
‫אנחנו מתייחסים אליהם בהגינות ובכבוד.‬
‫ב-2001 הרבה אסירים נלכדו באפגניסטן.‬
‫אנגלית.‬
‫אני כתב טלוויזיה של אל-ג'זירה.‬
‫תקשיב לי. דבר עם המפקד.‬
‫אני מאל-ג'זירה, באתי מקנדהאר לכאן,‬
‫ויש לי מצלמה ואיבדתי אותה בקונדוז.‬
‫אני לא מוג'אהד. מבין?‬
‫ארה"ב הציעה פרסים כספיים גדולים,‬
‫תשלום לפקיסטנים ולאפגנים תמורת אנשים‬
‫כדי שיסגירו אנשים שמתאימים איכשהו‬ ‫לפרופיל מסוים.‬
‫השלכנו עלונים מעל אפגניסטן שבהם היה כתוב,‬
‫"תזכו בעושר רב אם תסגירו את האנשים האלה.‬
‫מספיק כסף כדי להאכיל את הכפר שלכם,‬
‫המשפחה שלכם, השבט שלכם לשנה‬ ‫אם תסגירו אנשים".‬
‫אז קיבלנו אנשים.‬
‫קיבלנו מאות רבות של אנשים.‬
‫אחרי שלוכדים אנשים,‬
‫האפשרויות מוגבלות ואי אפשר להרוג אותם.‬
‫לא רצוי לשחרר אותם כי הם יילחמו בנו שוב.‬
‫אז היינו צריכים לקבל החלטות לגבי מה שנעשה‬ ‫עם האנשים שנלכוד.‬
‫התפישה של גנרל טומי פרנקס הייתה‬ ‫להגביל את טביעת הרגל‬
‫ככל האפשר באפגניסטן,‬ ‫כדי לנסוך באפגנים ביטחון‬
‫שלא נישאר לטווח ארוך.‬
‫הרעיון ליצור טביעת רגל גדולה‬ ‫עם כמה בתי כלא‬
‫או בית כלא אחד גדול פשוט לא היה הגיוני.‬
‫אז שללנו את הרעיון הזה.‬
‫היו לנו דיונים עם ארצות אחרות.‬
‫הן לא רצו לקבל חזרה את הטרוריסטים האלה.‬ ‫אז הרעיון הזה נשלל.‬
‫אז בחנו את האפשרויות בארה"ב.‬
‫למעשה ניהלנו כמה דיונים, מאוד מוגבלים,‬
‫אבל בחנו את לוונוורת', אלקטרז…‬
‫אלקטרז? כמקום ל…?‬ ‫-בחנו… בצורה מאוד מוגבלת.‬
‫ייתכן שמישהו זרק את זה בתור רעיון.‬
‫בחנו, כמובן,‬ ‫את אגף סופרמקס בפלורנס, קולורדו.‬
‫אבל חשנו בסופו של דבר, שוב, רק כמה שבועות‬ ‫אחרי 11 בספטמבר, פוליטית‬
‫לא ידענו אם העם האמריקאי יבין את זה.‬
‫גם היו לנו חששות לגבי הזכויות‬
‫שלהן יהיו זכאים כל מי שנביא לארצות הברית.‬
‫- מיאמי הראלד -‬
‫אנשים מהצבא התקשרו אליי ואמרו,‬
‫"אנחנו נכנסים לעסקי הכליאה. רוצה להצטרף?"‬
‫לא ידענו מה יקרה ומה זה יהיה.‬
‫- קובה -‬
‫- גואנטנמו -‬
‫- אסירים מגיעים לקובה -‬
‫- ינואר 2002 - מיאמי הראלד -‬
‫בפנטגון החליטו להקים מרכז כליאה בגואנטנמו.‬
‫גואנטנמו שייך לשטח של קובה.‬
‫זו הפינה הדרום-מזרחית של קובה.‬
‫ההסכם שנחתם בסוף מלחמת ארצות הברית-ספרד‬ ‫ב-1898 העניק לקובה עצמאות.‬
‫אבל כחלק מהעסקה, גואנטנמו נשאר אצלנו.‬
‫בהיבט המשפטי הוא בחכירה מתמשכת.‬
‫אז טכנית חכרנו את השטח של גואנטנמו,‬
‫אבל רק אנחנו יכולים לבטל את החכירה.‬
‫אנשי מחלקת המשפטים אמרו שהתבקשו‬
‫לחפש את המקבילה המשפטית של החלל החיצון.‬
‫זה היה התפקיד המיועד של גואנטנמו.‬ ‫מקום שלא חל עליו אף חוק.‬
‫זה היה שטח הפקר משפטי. "אי השטן".‬
‫טסנו לגואנטנמו‬
‫למה שהיה אמור להיות סיור של יום או יומיים.‬
‫כשהיינו שם הם הטיסו אסירים.‬
‫ומה שקרה הוא‬
‫שיצא סרטון קשה מאוד של עצורים,‬
‫אולי אותם עצורים שהועלו לטיסה.‬
‫הם היו קשורים בשלשלאות ומכוסים בברדסים‬
‫ומחוברים בשרשראות אחד לשני‬
‫והצעידו אותם, וזה ממש לא נראה הומני.‬
‫בהאנגר מישהו שאל, "את מי הם שולחים?"‬
‫הוא אמר, "הם שולחים לנו את הגרועים ביותר".‬
‫הם דיברו על אותם 20 אנשים ראשונים.‬
‫אלה לא אנשים נחמדים.‬
‫חלקם הצהירו פומבית‬
‫על הכוונה שלהם להרוג אמריקאי‬ ‫לפני שיצאו ממפרץ גואנטנמו.‬
‫לא ניתן להם את הסיפוק הזה.‬
‫היו מי שחשבו שמביאים לשם אנשים‬ ‫מהסוג של חניבעל לקטר‬
‫במטוסים, שהיו, כביכול,‬ ‫טרוריסטים קיצוניים שרוצים להתאבד.‬
‫אלה אנשים שינגסו בצינורות ההידראוליים‬
‫של מטוס C-17 כדי להפיל אותו.‬
‫הם נקשרו לרצפה, נדרשו לשבת זקוף,‬
‫עטו ברדסים והופעלו עליהם טכניקות שונות‬ ‫של חסך חושי‬
‫כמו משקפיים אטומים, אוזניות, כפפות עבות‬ ‫ואז קשרו אותם במקומות מרובים.‬
‫אחרי זה הטיסו אותם כמו מטען לגואנטנמו.‬
‫העולם ראה את 20 האנשים האלה‬ ‫בערך 10 ימים לאחר מכן‬
‫כשהפנטגון פרסם תמונות‬
‫שבהן מופיעים אותם 20 אנשים בתוך תא.‬
‫אלה הם. זה היום הראשון.‬
‫הם כורעים. כן…‬ ‫-הם על הברכיים.‬
‫אפשר לראות 20 בני אדם בתמונה הזו.‬
‫אפשר לראות את כל ה-20.‬
‫הפנטגון פרסם את התמונה הזו ממגוון סיבות,‬
‫ובאירופה נגעלו ממנה וחשבו שזה עינוי.‬
‫אחרי שהמטוס הראשון הגיע עם אסירים‬ ‫והגיעו עוד מטוסים,‬
‫הבנו שאלה לא הגרועים ביותר.‬
‫אלה לא חשודי אל-קאעדה שאחריהם עקבנו.‬
‫הם היו מה שאני קורא לו "חקלאים פשוטים".‬
‫הם לא נפלו בשבי בשדה הקרב.‬
‫הם הוסגרו תמורת תשלום.‬
‫מהימים הראשונים של גואנטנמו,‬ ‫הייתה הוראה של הפנטגון,‬
‫"לא משנה מה תעשו, אל תקראו להם שבויים".‬
‫אם נקרא להם שבויים נצטרך להתייחס אליהם‬
‫בהתאם לאמנות ז'נבה שמגינות על שבויי מלחמה.‬
‫ולכן יש לנו עצורים ולא שבויים.‬
‫אתם כאן כי אתם חשודים‬
‫בכך שאתם בכירים בטליבאן או‬ ‫חברים באל-קאעדה.‬
‫חלקכם אמרתם שאתם חפים מפשע‬ ‫ושאתם לא משתייכים לטליבאן או אל-קאעדה.‬
‫לכם אומר שאמריקה היא אומה שומרת חוק,‬
‫הטענות שלכם יישמעו ותזכו למשפט הוגן.‬
‫אנחנו פועלים לפי אמנות ז'נבה.‬
‫מה זה אומר?‬
‫זה אומר שאנחנו מצייתים‬ ‫להנחיות שאנחנו מקבלים מוושינגטון די. סי.‬
‫ולדעתי תראו שאנחנו מתייחסים אליהם‬ ‫באופן אנושי.‬
‫במזכר שהודלף כתבת… השתמשת במילה "מיושנים"‬
‫כדי לתאר חלק מהסעיפים באמנת ז'נבה.‬
‫למה כתבת את זה? למה התכוונת?‬
‫השתמשתי במילה "מיושנים" כדי לשקף את העובדה‬
‫שאמנת ז'נבה נוסחה בתקופה‬
‫שבה מלחמות היו בין אומות,‬
‫ולא בין גופים שאינם אומות,‬ ‫כמו ארגוני טרור דוגמת אל-קאעדה.‬
‫הגענו להחלטה, עורכי הדין,‬
‫בהתבסס בעיקר על מזכר מהתובע הכללי‬ ‫ג'ון אשקרופט‬
‫שהיא לא אמורה לחול‬
‫כי אל-קאעדה לא היו אומה שחתומה‬ ‫על אמנות ז'נבה,‬
‫והטליבאן ויתרו על הזכויות שלהם‬
‫להגנה על שבויי מלחמה,‬
‫כי על מנת לזכות בהגנות האלה‬
‫צריך ללבוש מדים בעת הלחימה,‬
‫צריך לשאת נשק באופן גלוי,‬
‫צריך להילחם תחת מבנה היררכי‬
‫ואי אפשר להרוג אזרחים ללא הבחנה‬
‫ולצפות ליהנות מהיתרונות כשבויי מלחמה‬
‫מתוקף אמנות ז'נבה.‬
‫ההחלטה של ממשל בוש מ-2002‬
‫שלפיה לעצורים במלחמה בטרור‬ ‫אין זכויות מתוקף החוק הבין לאומי,‬
‫שהם אינם נכללים בחוק הבינלאומי,‬ ‫אינה נכונה.‬
‫למעשה, הם זכאים להגנה לפי אמנות ז'נבה,‬
‫סעיף ספציפי באמנות ז'נבה שנקרא‬ ‫"סעיף כללי שלוש".‬
‫מונעים מהם גישה לזכויות אדם בסיסיות,‬
‫גישה לעורכי דין, גישה לצו הביאס קורפוס.‬
‫העצורים נחשפו לחום, לשמש, לרוח, לחרקים.‬
‫היו שני דליים.‬
‫דלי אחד למי שתייה ודלי אחר לצואה.‬
‫היה גג קשיח‬
‫וגדר משלושה צדדים עם שער כדי להיכנס ולצאת.‬
‫זה היה כמו מלונה צבאית.‬
‫היה מאמץ בו-זמני‬
‫שהגיע בעיקר מהבית הלבן‬
‫וממשרד סגן הנשיא באופן ספציפי‬ ‫לאמץ שימוש בעינויים.‬
‫לא נראה לי שזו הגזמה לגבי מה שקרה.‬
‫החל מ-2002,‬
‫העצורים החשובים הראשונים נתפסו,‬ ‫אדם בשם אבו זוביידה,‬
‫שניהל בית הארחה שהיה לעיתים קרובות‬ ‫תחנת ביניים‬
‫לאנשים בדרכם לנסות להצטרף לאל-קאעדה,‬
‫להצטרף לטליבאן באפגניסטן.‬
‫ולכן הוא ידע הרבה דברים‬ ‫בעלי ערך מודיעיני רב.‬
‫הוא הכיר הרבה אנשים שהיו בתנועה.‬
‫ה-FBI התחיל לחקור אותו‬ ‫וקיבל ממנו הרבה מודיעין.‬
‫וסוכן ה-FBI, עלי סופאן,‬ ‫למעשה טיפל בפצעים שלו‬
‫ובאמת פיתח שיטות חקירה שמבוססות‬ ‫על מערכת יחסים טובה,‬
‫שבה אתה מכיר אותם והם סומכים עליך,‬
‫לפחות במידת האפשר.‬
‫כשהתחלנו לעצור את האנשים האלה ולדבר איתם,‬
‫זה לא היה מדע טילים לחקור אותם.‬
‫יש המון דרכים לחקור אנשים‬
‫ובממשלת ארה"ב מאמנים אותנו לעשות משהו כזה.‬
‫מאמנים אותנו להוציא מידע‬
‫מבני אדם.‬
‫וכוחות אכיפת החוק בארצות הברית‬ ‫עושים את זה כל הזמן.‬
‫ה-CIA, הצבא, ה-FBI,‬
‫היינו מעורבים בחקירות אחרי‬ ‫הפיגועים בשגרירויות במזרח אפריקה‬
‫והפיגוע ב-USS קול‬
‫והרבה מזימות שונות ברחבי העולם,‬
‫ואירועים שהתרחשו.‬
‫סופאן זכה להצלחה רבה,‬
‫כולל חשיפת הזהות של חאלד שייח מוחמד.‬
‫קל לשכוח את זה עכשיו כי הוא מאוד מפורסם‬
‫בתור המוח שמאחורי 11 בספטמבר.‬
‫אבל אפילו עד אביב 2002‬
‫לא ידענו מי ארגן את פיגועי 11 בספטמבר.‬
‫אז הראשון למסור את המידע הזה‬
‫היה אבו זוביידה.‬
‫- דה אובזרבר (בריטניה) -‬
‫שמו לב להצלחת ה-FBI‬ ‫בחילוץ מידע מודיעיני ממנו,‬
‫אז הם לקחו את אבו זוביידה‬ ‫והתחילו להפעיל עליו‬
‫מה שנקרא אז "שיטות חקירה מתקדמות".‬
‫במסגרת המאמץ המשותף הזה שהתחיל‬
‫בחודשים הראשונים אחרי 11 בספטמבר‬
‫ליצירת תוכנית עינויים,‬
‫נוצלה ההזדמנות להשתמש‬ ‫בשפן הניסויים הראשון.‬
‫כשידענו שנוכל לקבל את אבו זוביידה,‬ ‫זה היה עניין גדול מבחינתנו.‬
‫כשחשבנו שנוכל לתפוס את חאלד שייח מוחמד,‬
‫זה היה עניין גדול מבחינתנו.‬
‫היעדים האלה היו חשובים מאוד.‬
‫התקבלה החלטה על-ידי המועצה לביטחון לאומי‬
‫לבחון שיטות חקירה מתקדמות.‬
‫ג'ורג' טנט וה-CIA נשאלו,‬ ‫"על מה אתם ממליצים?"‬
‫אז היה חשוב לקבל הנחיות ברורות‬
‫לגבי הגבולות.‬
‫אז מחלקת המשפטים ניסחה חוות דעת משפטיות‬
‫שישמשו את ה-CIA.‬
‫- מזכר ל-CIA בנושא שיטות חקירה, 2002 -‬
‫- עשר השיטות האלה הן:‬ ‫משיכה בצווארון, הטחה בקיר, -‬
‫- אחיזת פנים, סטירה בפנים,‬ ‫הכנסה לחלל קטן -‬
‫הייתי בפגישה כשהנשיא תודרך על זה.‬
‫אבל הוא בסוף התיר שיטות חקירה מתקדמות‬
‫תחת פיקוח הולם,‬
‫מתוך ציפייה שנוכל‬
‫למנוע את ההתקפה הבאה על ארצות הברית.‬
‫שיטות החקירה המתקדמות האלה‬ ‫הן כפייה של ערום סביב השעון,‬
‫חשיפה לאור סביב השעון,‬ ‫חשיפה לקור סביב השעון,‬
‫שהייה בחושך סביב השעון.‬
‫עינוי מים הוא אחת מהשיטות הידועות ביותר‬ ‫לשמצה או המפורסמות ביותר שבהן השתמשו.‬
‫אני לא רומז בדרך מסוימת שהן לא בלתי נעימות‬ ‫או נוראיות,‬
‫אבל למשל הטחה בקיר.‬
‫בהטחה בקיר השתמשו בברדס סביב הצוואר‬
‫כדי למנוע פגיעה צווארית.‬
‫משעינים אותם כנגד קיר לא יציב,‬
‫הוא יכול להתמוטט,‬ ‫ודוחפים אותם אל הקיר הזה.‬
‫לגבי סטירה לפנים,‬ ‫כף היד הייתה צריכה להיות פתוחה.‬
‫היד הייתה צריכה להיות במרחק מסוים מהפנים,‬
‫ואפשר היה להכות רק בלחי.‬
‫הסטירה לבטן, שוב, כף יד פתוחה,‬
‫היד הייתה צריכה להיות במרחק מסוים מהבטן.‬
‫אפשר היה להכות, לדעתי,‬ ‫רק בין הטבור לפטמות.‬
‫היו הוראות מאוד מפורטות‬ ‫לגבי מה שאפשר לעשות.‬
‫בחנו את האמנה נגד עינויים,‬
‫שהייתה הבסיס לחוק נגד עינויים.‬
‫ראש המחלקה הפלילית במחלקת המשפטים‬
‫כתב שעינוי היא פעילות‬
‫שעצם האזכור שלה מצמרר אדם,‬
‫כמו מחטים מתחת לציפורניים,‬
‫כמו ניקוב העיניים,‬
‫כמו הלם חשמלי באברי המין.‬
‫בכלל לא התקרבנו לזה.‬
‫שירתי 25 וחצי שנים ב-FBI.‬
‫ב-11 בספטמבר‬
‫הייתי ראש האגף למלחמה בטרור ב-FBI.‬
‫ראש ה-FBI מולר,‬ ‫אחרי תדריך שבו השתתף בבית הלבן,‬
‫קרא לי למשרד שלו ואמר,‬
‫"צריך לשלוח שני סוכנים לארץ הזאת".‬
‫ואמרתי, "אוקיי. טוב. נטפל בזה מיד. מה זה?"‬
‫הוא אמר, "הם תפסו את זוביידה".‬
‫ואני אמרתי, "מעולה", כי ידעתי שאנחנו רוצים‬ ‫שיחזור לפה.‬
‫"נראיין אותו. צריך יותר משני סוכנים."‬
‫"נסדר חבילה." "לא. שלח שני סוכנים."‬
‫אמרתי, "אנחנו מחזירים אותו. נכון?"‬
‫הוא אמר, "לא. הסוכנות לא רוצה להחזיק בו".‬
‫ואני אמרתי, "זה מעניין".‬
‫"זה לא העסק שלנו לעזור לסוכנות לנסות…"‬
‫"שמישהו לא יחזור לפה."‬
‫אמרתי, "אני מבין מה הם יכולים לעשות‬ ‫ומה כנראה יעשו".‬
‫"אנחנו לא צריכים לקחת חלק בזה."‬
‫והוא אמר, "אנחנו כן.‬ ‫אנחנו צריכים לעזור להם שם".‬
‫אמרתי,‬ ‫"הם לא יכולים להיות בחדר כשזה קורה".‬
‫והוא אמר, "לא. אמרתי לנשיא שנעזור".‬
‫ואמרתי, "אתה צריך להתקשר לנשיא‬
‫ולומר לו שלא נעשה את זה".‬
‫"כי תחשוב על זה.‬ ‫התדמית שלנו בקרב הציבור האמריקאי.‬
‫אנחנו לא חבורת בריונים.‬
‫אנחנו עלולים להרוס את המוניטין שלנו‬ ‫אם נעשה משהו כזה."‬
‫- ראש ה-FBI לשעבר, רוברט מולר,‬ ‫דחה את בקשתנו לתגובה -‬
‫הם לא האמינו שהם ידברו.‬
‫אז הם רצו לפתח תוכנית‬
‫שתהיה כמו גישת אינסטנט.‬
‫אחת, שתיים, שלוש, ארבע והוא יספר הכול.‬
‫העולם לא עובד ככה.‬ ‫הטבע האנושי לא עובד ככה.‬
‫פוליטיקה של פחד קיבלה דריסת רגל.‬
‫לראות את הפחד הזה, שאני בהחלט חוויתי‬ ‫וכולם חוו,‬
‫הופך לרעל בחברה‬
‫שגורם לאנשים לנטוש את הדברים‬ ‫שהופכים את ארצות הברית לייחודית.‬
‫המבקר הכללי של ה-CIA הגיע ב-2004 למסקנה‬
‫שהם לא יכולים להוכיח‬ ‫שאיום מיידי כלשהו נמנע‬
‫הודות לשיטות החקירה המתקדמות.‬
‫אין ראיות?‬
‫אין ראיות. וה-CIA בעצמם אומרים את זה.‬ ‫לא אני.‬
‫זו תובנה חשובה לגבי עינויים.‬
‫עינויים מובילים לציות. לא לשיתוף פעולה.‬
‫ההבדל בין ציות לשיתוף פעולה הוא‬ ‫שבמקרה של ציות‬
‫האדם יגיד לך מה שתרצה לשמוע‬ ‫כדי שהעינוי ייפסק.‬
‫הוא לא יאמר לך את האמת.‬
‫בשיתוף פעולה אתה מגיע לאמת.‬
‫- ועדה זמנית של הסנאט, 9 בדצמבר 2014 -‬
‫הן הובילו למעט מאוד מודיעין מועיל‬
‫בניסיון למצוא את האחראים ל-11 בספטמבר‬
‫או למנוע זוועות ופיגועים חדשים.‬
‫כל מי שרומז שהשיטות המתקדמות,‬
‫נקרא לילד בשמו, עינוי מים,‬
‫לא הניבו כמות אדירה של מודיעין יקר ערך‬
‫פשוט לא מכיר באמת.‬
‫חשוב לי מאוד מי אנחנו כארץ,‬
‫העקרונות והאידיאלים שלנו.‬
‫אמריקה תמיד הייתה דוגמה‬
‫ומקור השראה לארצות אחרות בעולם,‬
‫ואם נשתמש בעינויים‬
‫ונעשה דברים שמכתימים את התדמית של ארה"ב‬ ‫ואפילו פוגעים בה‬
‫ונותנים מוטיבציה לאויבינו,‬
‫יכולות להיות לכך השפעות כבדות משקל בעתיד.‬
‫ותחשבו מה עלול לקרות אם במאבק אחר, אויב,‬
‫שהוא לא ארגון טרור, ילכוד אמריקאים בשבי,‬
‫הם מן הסתם יחשבו שהם יכולים‬ ‫לעשות את אותם הדברים שאנחנו עשינו.‬
‫לקח לי הרבה זמן להבין.‬
‫מפרץ גואנטנמו, והכלא שם באופן ספציפי,‬
‫היו הפעולה הצבאית הראשונה‬ ‫ללא אסטרטגיית יציאה מאז מלחמת וייטנאם.‬
‫מאות חשודים מבין שורות הטליבאן ואל-קאעדה‬ ‫כבר נמצאים בידי ארה"ב,‬
‫כולל 30 נוספים מאפגניסטן‬
‫שהגיעו היום לבסיס הצי האמריקאי‬ ‫במפרץ גואנטנמו, קובה.‬
‫המספר הכולל שם מגיע עכשיו ל-110,‬ ‫ועוד רבים בדרך.‬
‫אף אחד לא ידע איך הסיפור ייגמר.‬
‫איך הם הפתיעו אותנו ככה?‬
‫זה בהחלט כישלון של המודיעין האמריקאי.‬
‫היום, אפילו מראה של מטוס סילון בשמיים,‬
‫קול של סירנה,‬
‫אפילו חלוקת הדואר בבוקר, כולם מעוררים חשד.‬
‫עבור ניו יורק,‬ ‫זה היה עוד יום בקו החזית של הפחד‬
‫בשוחות ההיסטריה שמעורר הטרור.‬
‫במרכז רוקפלר, מקרה של אנתרקס ב-NBC.‬
‫פשוט מרגישים כל כך פגיעים‬
‫כי אי אפשר לדעת מה יקרה, איפה זה יקרה.‬
‫בסוף השבוע שאחרי 11 בספטמבר בקמפ דייוויד,‬
‫המטרה הייתה לידע את הנשיא‬ ‫איפה חסרות לנו סמכויות,‬
‫איפה חסרות לנו יכולות,‬
‫ומה נחוץ כדי למנוע מזה לקרות שוב,‬
‫להעניש את האחראים למה שקרה ב-11 בספטמבר.‬
‫שם התחילו תהליכים כמו יצירת חוק הפטריוט.‬
‫- 26 באוקטובר 2001 -‬
‫חוק הפטריוט הוא חלק אחד במאמץ מעקב אדיר‬
‫שהתחיל לגדול בעקבות 11 בספטמבר.‬
‫פעולות הטרור האלה נגד חפים מפשע מפרות‬
‫את האמונות הבסיסיות בדת האסלאם.‬
‫וזה חשוב שאזרחי אמריקה יבינו את זה.‬
‫באמריקה יש מיליוני אזרחים מוסלמים,‬
‫ולמוסלמים יש תרומה רבת ערך לארץ שלנו.‬
‫מוסלמים הם רופאים, עורכי דין, מרצים למשפט,‬
‫חיילים בצבא, יזמים, בעלי חנויות,‬
‫אימהות ואבות,‬
‫וצריך להתייחס אליהם בכבוד.‬
‫אפילו בזמן שהנשיא בוש אמר,‬
‫"אנחנו לא מאשימים דת שלמה‬ ‫במעשים של יחידים מתוכה",‬
‫הממשלה התחילה לעשות בדיוק את זה.‬
‫הנשיא בוש חתם על חוק הפטריוט‬ ‫ביום שישי בחדר המזרחי בבית הלבן.‬
‫אחרי 11 בספטמבר, התחלנו לראות ולשמוע שיחות‬
‫על האופן שבו המודיעין שלנו נכשל.‬
‫סוכנויות לא שיתפו פעולה.‬
‫איך כל החוטפים האלה נכנסו,‬
‫התאמנו, עלו על מטוסים ואיש לא שם לב?‬
‫החל מהיום אנחנו משנים את החוקים‬ ‫לגבי שיתוף מידע.‬
‫וחשוב באותה מידה,‬
‫אנחנו משנים את התרבות הארגונית‬ ‫בסוכנויות השונות שלנו‬
‫שנלחמות בטרור.‬
‫אז מה שהתחיל לקרות במהירות רבה‬ ‫ובצורה מפחידה מאוד,‬
‫הוא שהגדלנו את ההשקעה באכיפת חוק ומעקבים.‬
‫סעיף הספרייה,‬ ‫כדי לאפשר גישה לרשומות הספרייה שלנו‬
‫ולראות כל מה שקראנו.‬
‫ועוד סעיף הוא צווי ה"הצצה".‬
‫חוק הפטריוט מתיר לגורמי אכיפה‬ ‫להיכנס לבתים שלנו‬
‫ולצאת בלי לומר לנו.‬
‫אז הם נכנסים, מסתכלים בשקט,‬ ‫משאירים מה שהם רוצים,‬
‫לוקחים מה שהם רוצים,‬ ‫ואין תיעוד שאוכל לגשת אליו.‬
‫סוכנים פדרליים פשטו על בתים ועסקים‬ ‫של מוסלמים בפרברי וושינגטון,‬
‫בחיפוש אחר קשרים לארגוני טרור.‬
‫זה כבר לא רק פוגע בנו אישית כמוסלמים.‬
‫זה פוגע בנו כאמריקאים.‬
‫זה מנוגד לערכי הליבה של מה שאנחנו הבנו‬
‫בתור זכויות לפרטיות שקודשו‬ ‫על-ידי מגילת הזכויות.‬
‫- מטה הסוכנות לביטחון לאומי,‬ ‫פורט מיד, מרילנד -‬
‫הסוכנות לביטחון לאומי‬
‫היא חלק מהפנטגון, חלק ממחלקת ההגנה.‬
‫וזו הסוכנות האחראית על מעקב אלקטרוני‬
‫אחר כל סוגי היריבים הזרים של ארצות הברית.‬
‫היא הוקמה ב-1952 על-ידי הנשיא טרומן‬ ‫בצו נשיאותי.‬
‫היא צמחה מתוך פעילות פיצוח הקודים‬
‫שארה"ב ניהלה במלחמת העולם השנייה.‬
‫היא גדלה לאורך העשורים‬
‫והפכה לארגון ענק ומודרני של אבטחת סייבר,‬
‫התקפות סייבר, פיצוח קודים וציתות אלקטרוני‬
‫בקנה מידה חסר תקדים.‬
‫זו הסוכנות הגדולה ביותר מסוגה בעולם.‬
‫יש את התקופה לפני 11 בספטמבר ואחריה.‬
‫היא הייתה חלק מסוכנות שמטרתה הייתה‬ ‫להגן על אנשים.‬
‫וביום הראשון שלי בעבודה, ו…‬
‫בכל פעם שאני אומר את זה יש לי צמרמורת.‬
‫יש לי אותה עכשיו כי היום ההוא פשוט קפוא.‬
‫11 בספטמבר היה למעשה היום הראשון‬ ‫שבו התייצבתי בתפקיד החדש שלי.‬
‫אני יכול לתאר את היום הזה‬ ‫שנייה אחרי שנייה,‬
‫דקה אחרי דקה, שעה אחרי שעה.‬
‫אבל מה שלא ידעתי בבוקר ההוא‬
‫הן ההחלטות הסודיות שהתקבלו בדרגים‬ ‫הכי גבוהים של הממשלה,‬
‫ומה הממשלה הייתה מוכנה לעשות‬
‫בתירוץ של ביטחון לאומי.‬
‫מה שהם היו מוכנים לעשות‬ ‫באופן מאוד בלתי חוקי.‬
‫ג'ק גולדסמית', עוזר התובע הכללי‬
‫במשרד היועץ המשפטי.‬
‫הלכתי לבית הלבן כדי לקבל הרשאות גישה‬
‫למה שהיה תוכנית "סטלר וינד".‬
‫הלכתי למשרד של דייוויד אדינגטון.‬ ‫הוא זה שנתן לי הרשאות גישה.‬
‫זה חריג שהיועץ של סגן הנשיא‬
‫נתן לי הרשאות גישה‬ ‫לתוכנית מודיעין סודית במיוחד.‬
‫אדינגטון בעצם החזיק את ההרשאות המקוריות‬ ‫לתוכנית‬
‫בכספת במשרד שלו.‬
‫הוא אמר, "תתכונן להלם".‬
‫הוא אמר שאקרא על משהו שלא אאמין לו.‬
‫מיד, כלומר, בתוך ימים ושבועות,‬
‫הרשאה מילולית ניתנה לתוכנית‬ ‫בשם "סטלר וינד"‬
‫- הסוכנות לביטחון לאומי -‬
‫שבה הכוח האדיר של הסוכנות לביטחון לאומי‬
‫הופנה לא רק החוצה,‬ ‫אלא גם לתוך ארצות הברית.‬
‫מה הייתה "סטלר וינד"?‬
‫אני חייב להיזהר. חלקים ממנה עוד סודיים.‬
‫פשוט אקרא לה תוכנית ציתות ללא צווים‬
‫שהייתה כרוכה באיסוף רחב היקף של מטא-נתונים‬
‫וגם איסוף של תוכן,‬ ‫שהרבה ממנו הגיע מתוך אמריקה.‬
‫דמיינו שיש לכם מחשב שעוקב אחרי‬ ‫כל שיחה שמתבצעת,‬
‫מתי היא התקבלה, מהיכן התקשרו והיכן ענו,‬
‫וכמה זמן היא נמשכה.‬
‫אלה המטא-נתונים.‬
‫בתוכנית "סטלר וינד" היו שלושה "סלים",‬
‫אם אוכל לתאר זאת כך.‬
‫הסל הראשון הוא איסוף התוכן‬
‫של שיחות טלפון‬
‫כשסוכן בכיר מה-CIA‬
‫סבור שאדם אחד בשיחה הוא חבר באל-קאעדה‬
‫או משויך לאל-קאעדה.‬
‫שני הסלים האחרים לא היו קשורים‬ ‫לאיסוף תוכן.‬
‫הם היו קשורים למטא-נתונים,‬
‫כשהסל השני הוא מטא-נתונים טלפוניים.‬
‫לא רואים את תוכן השיחה,‬
‫אבל רואים את המספר שאליו התקשרו‬ ‫ואולי את משך השיחה.‬
‫בסל השלישי אספו מטא-נתונים על אימיילים.‬
‫הכותב והנמענים של האימייל.‬
‫הרעיון הבסיסי היה שעל-ידי איסוף מסיבי‬
‫של המטא-נתונים האלה,‬
‫אפילו של אנשים שאינם חשודים,‬
‫אפשר ליצור רשת שתאפשר‬
‫לחבר את החלקים בעזרת פיסות ראיה קטנות‬
‫שיש על טרוריסטים,‬
‫ולקבל מאגר מידע שימנע את 11 בספטמבר הבא.‬
‫זו הייתה ההשערה.‬
‫זה העידן הדיגיטלי. אנחנו טובעים בנתונים.‬
‫אז הסוכנות לביטחון לאומי אמרו,‬ ‫"אולי פשוט נאסוף כמה שאנחנו יכולים?"‬
‫"ואו. תראו כמה זה קל. פשוט ניקח הכול."‬
‫הממשלה חתמה על הסכמים מורחבים מיוחדים,‬
‫שהיו סודיים ביותר,‬
‫עם חברות תקשורת מסוימות, כמו וריזון,‬
‫כמו AT&T ואחרות, בשביל לקבל נתונים.‬
‫אז הם פשוט כללו הכול וטענו,‬
‫"היי. עד שנסתכל על זה אנחנו לא מפרים חוק."‬
‫זה מעוות את התיקון הרביעי לחוקה.‬
‫- התיקון הרביעי -‬
‫במגילת הזכויות,‬
‫התיקון הרביעי מעניק לנו את הזכות לפרטיות‬ ‫בבתינו שלנו,‬
‫היכולת למנוע מסוכנים ממשלתיים‬
‫להתפרץ לבתים שלנו ללא אישורים‬
‫או ללא הרשאות, וייקחו מאיתנו כל מה שירצו.‬
‫וזו הייתה הגרסה האלקטרונית‬
‫של פשיטה ממשלתית בלתי מורשית על הבית שלכם.‬
‫ראש ה-FBI, מולר, חזר מהתדרוך בוקר אחד.‬
‫הוא קרא לי ואמר,‬ ‫"דייל, מתנהלת תוכנית מיוחדת.‬
‫אני רוצה שאתה… אף אחד לא יודע על זה.‬
‫כנראה יש‬ ‫ארבעה, חמישה, שישה מאיתנו בממשל ארה"ב."‬
‫אמרתי, "כן? במה היא עוסקת?"‬ ‫והוא אמר, "אני לא יכול לומר. לך."‬
‫אז הלכתי לפנטגון בבוקר למחרת,‬
‫לפגישה באזור מאובטח‬ ‫שבו תודרכתי על התוכנית.‬
‫אז חזרתי ואמרתי לראש ה-FBI,‬
‫"אני לא בטוח שזה יעבוד.‬
‫ולא הרגשתי בנוח לגבי זה.‬ ‫זה לא יחזיק מעמד".‬
‫הוא אמר, "אתה לא מורשה לספר לאף אחד".‬
‫ראיתי את התוצר של זה.‬ ‫ראיתי את התוצאות של זה.‬
‫אני אומר לכם,‬ ‫לא ראיתי שזה הניב משהו מועיל.‬
‫המשרד שלי, לא ידעתי בזמנו,‬
‫היה אחראי לאשר את החוקיות של זה‬
‫בכל שישה או שבעה שבועות.‬
‫הבעיה העיקרית עם התוכנית הייתה שהיא מנוגדת‬
‫לחוק המעקב המודיעיני אחרי גורמים זרים.‬
‫וזה חוק מאוד מסובך,‬
‫אבל כעיקרון הוא לא אפשר את מה שהתרחש.‬
‫במקום לפנות לקונגרס‬ ‫כדי לשנות את החוקים האלה,‬
‫ממשל בוש התעלם מחלקם‬
‫ופירש את חלקם באופן שאפשר להם לעקוף אותם.‬
‫- מרץ 2004 -‬
‫במרץ 2004, ג'ק גולדסמית',‬ ‫שהיה המנהל החדש של משרד היועץ המשפטי,‬
‫הביע חששות לגבי היבטים ב"סטלר וינד".‬
‫הוא אמר, "אני לא יכול למצוא ביסוס משפטי‬ ‫להיבט הזה של 'סטלר וינד',‬
‫וייתכן שנצטרך להפסיק את זה".‬
‫וכך… להפסיק משהו.‬ ‫-להפסיק את התוכנית?‬
‫החלטתי שכחצי מהתוכנית יכול להמשיך‬
‫וכחצי ממנה לא יוכל להמשיך.‬
‫לא יכולתי למצוא לזה הצדקה משפטית.‬
‫כשהודעתי לבית הלבן‬
‫שאני לא יכול לאשר חלק גדול מתוכנית המעקב,‬
‫אז דייוויד אדינגטון כעס עליי יותר מאי פעם‬ ‫ואמר,‬
‫"אם תעשה את זה, הדם של 100,000 אנשים‬
‫שימותו בפיגוע הבא יהיה על הידיים שלך".‬
‫לדעתי הוא חשב שאני קודם כל טועה,‬ ‫וגם שזה באמת מה שיקרה.‬
‫ודרך אגב, הוא לא היה צריך לומר לי את זה.‬
‫גם אני הרגשתי ככה וזה העיק עליי מאוד,‬ ‫מן הסתם.‬
‫אני זוכר שהתקשרתי לאנדי קארד.‬ ‫אנדי הקדים לחזור מחופשה.‬
‫נפגשנו עם סגן הנשיא, ג'ורג' טנט‬ ‫ומייקל היידן.‬
‫ודיברנו על זה.‬
‫זו הייתה תוכנית מאוד חשובה ומשמעותית,‬
‫כנראה אחת מהחשובות והאפקטיביות ביותר‬
‫שהממשלה שלנו הפעילה לאיסוף מידע.‬
‫אז האפשרות שנאלץ להפסיק משהו,‬
‫זה היה רציני.‬
‫התובע הכללי אשקרופט אישר את ההחלטה שלי,‬
‫וזה דבר מדהים כי אשקרופט אישר‬
‫את התוכנית הרחבה יותר‬ ‫בהתאם לעמדת משרד היועץ המשפטי.‬
‫היה אמיץ מצידו לעשות את זה,‬ ‫כי זה היה ויתור מבחינתו.‬
‫והוא לא היה מרוצה מזה,‬ ‫אבל הוא הסכים והשתכנע.‬
‫- חדר מיון,‬ ‫גישת רכבים לכניסה אל בית החולים -‬
‫בתוך שעות אחרי שאשקרופט חתם ואמר‬ ‫שהוא מסכים עם זה,‬
‫הוא התאשפז עם דלקת חריפה של הלבלב.‬
‫היה צורך להסיר את כיס המרה שלו,‬
‫הוא נאלץ לעבור ניתוח.‬
‫הוא היה חולה מאוד ולא היה ברור אם ישרוד.‬
‫התמודדנו עם… נראה לי שב-11 במרץ‬
‫ההרשאה הקיימת עמדה לפוג.‬
‫וכשיש הפסקה באיסוף אתה לא יודע מה תחמיץ.‬
‫אז דיברתי עם הנשיא.‬
‫הוא היה מודאג כי התחלנו לשמוע רעשי רקע‬
‫על כך שאולי עומד להתרחש משהו גדול.‬
‫ואם לא נקבל את החתימה של מחלקת המשפטים‬
‫על ההרשאה, ספקי התקשורת‬
‫כנראה לא ישתפו איתנו פעולה.‬
‫צריך להתקשר לאשקרופט.‬ ‫-התכוונת ללכת לבית החולים.‬
‫הלכנו לבית החולים.‬
‫הנשיא ביקש ממני ומאלברטו ללכת לבית החולים‬
‫ולומר לו מה קורה,‬
‫ולהביא מסמך שהוא חתם עליו בעבר‬
‫ולשאול אם יחתום עליו.‬
‫הגעתי במהירות לבית החולים, רצתי‬ ‫במעלה המדרגות ונכנסתי לחדר בית החולים.‬
‫אשקרופט היה בטיפול נמרץ.‬
‫הוא היה מחובר לצינורות.‬
‫העיניים שלו היו כמעט עצומות‬ ‫והוא היה מאוד אפור.‬
‫והוא לא נראה טוב בכלל.‬
‫לא הייתי שם חמש או עשר דקות‬
‫לפני שאלברטו גונזלס ואנדרו קארד,‬ ‫ראש סגל הבית הלבן, נכנסו.‬
‫והם החזיקו באישור ל"סטלר וינד",‬
‫והם ביקשו מאשקרופט לחתום עליו.‬
‫אנדי ואני עלינו לחדר של ג'ון אשקרופט‬ ‫וג'ון שכב במיטה.‬
‫מן הסתם, הוא נראה חלש וחיוור.‬
‫לא הייתי בטוח שהוא מבין‬ ‫על מה אנחנו מדברים.‬
‫הוא לא היה ברור.‬
‫הוא לא דיבר הרבה, ונראה נורא.‬
‫לא הייתי בטוח מה יקרה.‬
‫הם נכנסו וביקשו את זה, ודבר יוצא דופן קרה.‬
‫אשקרופט, להפתעתי,‬
‫הרים את עצמו קצת מגב המיטה‬
‫ואמר,‬
‫"אני מסכים עם ההחלטה של מחלקת המשפטים".‬
‫הוא הבהיר שהוא לא מרוצה מכך שהם באים‬ ‫לחדר הטיפול הנמרץ שלו‬
‫ומטרידים אותו.‬
‫ואז הוא קרס שוב במיטה.‬
‫הייתי בטוח שהוא ילך לעולמו באותו הרגע.‬
‫נקודת המבט של מחלקת המשפטים‬
‫הייתה שהדבר הזה,‬
‫התוכנית הזו, לא פעלה באופן חוקי.‬
‫וזה היה מאמץ מטעם הבית הלבן‬ ‫לגרום לו לשנות את דעתו.‬
‫פשוט הודינו לו והלכנו.‬
‫כשחזרנו למכונית דיווחנו לאדינגטון‬ ‫שזה לא הצליח.‬
‫אין לנו את החתימה.‬
‫הנשיא בוש אישר מחדש את כל התוכנית.‬
‫הוא פעל נגד הייעוץ שלנו, וזו זכותו.‬
‫הוא נשיא ארה"ב.‬
‫הרשות המבצעת עמדה להתפרק.‬
‫אנשים רבים במחלקת המשפטים עמדו להתפטר.‬
‫התוכנית הייתה מתגלה.‬
‫כל המצב היה מחמיר עבור הבית הלבן והנשיא,‬
‫כולל בחזית הביטחון הלאומי.‬
‫לדעתי לכן הם ויתרו.‬
‫לא קרה דבר כזה, עד כמה שידוע לי,‬ ‫בכל ההיסטוריה האמריקאית‬
‫מהיבטים רבים ושונים.‬
‫פשוט זעמתי מאוד‬
‫לגבי הסודיות והמידור המוגזמים‬ ‫של הבית הלבן.‬
‫הרגשתי שהם ממש לא רוצים שנבדוק את התוכנית‬ ‫בצורה קפדנית ולעומק.‬
‫הם קיבלו את התשובה שהם רצו בשלב מוקדם‬
‫והם לא ממש רצו שזה ייבדק לאחר מכן.‬
‫לא הרגשתי שהבית הלבן מתנהל באופן כן.‬
‫התחלתי לחשוף את הבעיה באופן פנימי‬ ‫בכמה ערוצים.‬
‫התעמתי עם הפרקליט המוביל‬ ‫שהייתה לו גישה לתוכנית.‬
‫דיווחתי על זה למבקר הכללי‬ ‫של הסוכנות לביטחון פנים.‬
‫בפברואר 2006 פניתי לעיתונות‬ ‫עם מידע לא מסווג‬
‫בנוגע לפעילות המעקב הנרחבת‬ ‫אחרי אזרחי ארה"ב.‬
‫הם החליטו להקשות מאוד על החיים שלי.‬
‫אבל לכולנו יש אמות מידה מוסריות.‬
‫לכולנו יש יכולת לקבל החלטות בעצמנו.‬
‫אנחנו גם יכולים לבחור איך להגיב‬ ‫לדברים שקורים.‬
‫חזיתי בהיסטוריה מתרחשת,‬ ‫זו הייתה תקופה יוצאת דופן,‬
‫ואני פשוט… יצאתי מהמחשכים.‬
‫לא התכוונתי לשבת חסר מעש‬ ‫ולראות את זה קורה.‬
‫הייתי מתחרט על זה כל החיים.‬
‫תוכנית "סטלר וינד" הייתה שנויה במחלוקת‬ ‫אבל החוק לא השתנה.‬
‫ולמעשה הקונגרס בסופו של דבר חידש‬ ‫את חוק המעקבים‬
‫ובמובנים מסוימים הרחיב את סמכויות המעקב.‬
‫ממשל אובמה שינה חלק מהמדיניות,‬
‫אבל החוק עצמו לא השתנה.‬
‫כעיקרון, סמכויות המעקב האדירות של הממשלה‬ ‫נותרו בעינן‬
‫ואושרו ברובן מחדש אפילו אחרי החשיפות.‬
‫די ברור שהם פעלו באופן אגרסיבי במיוחד‬ ‫אחרי 11 בספטמבר‬
‫ושהם מאוד פחדו.‬
‫הם הרגישו שהם עיוורים לגבי מה שהאויב עושה.‬
‫מתוך פניקה הם עשו כל מה שיכלו‬ ‫כדי לאסוף מידע.‬
‫והם עשו את זה בדרכים שבאופן די ברור‬ ‫הפרו חוקים.‬
‫כל כוח ללא מגבלות יוביל תמיד לניצול לרעה.‬
‫11 בספטמבר בהחלט נטע באנשים את הדחף‬ ‫לפעול באופן נחוש.‬
‫ובניסוח פרוזאי יותר,‬
‫הם רצו לפרק לאנשים את הצורה.‬
‫זה היה כעס. טוב?‬ ‫לא הייתם רוצים לפרק את הצורה למישהו‬
‫שרצח 3,000 אנשים?‬
‫מי לא כעס?‬
‫אבל זו הסיבה שבגללה אנחנו בוחרים מנהיגים,‬ ‫כדי שיפעלו בשיקול דעת,‬
‫שיהיו בעלי חזון ארוך טווח שיגן על הערכים‬
‫שאנחנו טוענים שהם העקרונות‬ ‫שעליהם החברה מבוססת.‬
‫להגן על הדברים האלה כדי שהעולם‬ ‫שבו אנחנו חיים,‬
‫אחרי שהמשבר הנוכחי יחלוף,‬
‫לא יהיה שונה באופן קיצוני‬ ‫מזה שהיה קודם לכן.‬
‫חבק את אבא.‬
‫אלפי חיילים אמריקאים נוספים בדרכם עכשיו‬ ‫למקומות רחוקים.‬
‫עשרה ימים אחרי שסיימתי תיכון‬ ‫התגייסתי לנחתים.‬
‫מה שהכנסתי את עצמי אליו‬
‫לא יהיה ברור לי עד יום הקרב הראשון שלי.‬
‫תרגום כתוביות: כפיר מי-בר‬