Csodás őszi reggel volt, és engem egy értekezletre vártak a Pentagonba.
AZ AMERIKAI HADSEREG EGYKORI EZREDESE
A Pentagon épülete óriási, hatalmas nagy.
Ez a világ legnagyobb irodaépületeinek egyike.
Ötoldalú, öt gyűrű és öt emelet alkotja.
Akkoriban a második emeleten dolgoztam,
a Pentagon E jelű, vagyis legkülső gyűrűjében.
Aznap mondtam a férjemnek: „Indulok, késésben vagyok.
Kilenckor értekezletem van.”
Adtam egy puszit mindenkinek, majd elköszöntem a családomtól.
Azt hiszem, 16 ember vett részt közülünk ezen a személyzeti értekezleten.
Amikor megtörtént, olyan hangos robajt hallottam,
mint még soha.
Majd minden elsötétült.
REGGEL 09:37
A VILÁGKERESKEDELMI KÖZPONT ELLENI ELSŐ TÁMADÁS UTÁN 51 PERCCEL
Olyan sötét volt a szobában,
hogy szó szerint az orrunkig sem láttunk.
Tudtam, hogy az asztal jobb oldalán ültem…
IRODÁK A PENTAGONBAN
…mégis az asztal bal oldalán tértem magamhoz.
Fogalmam sincs,
hogy átrepültem-e az asztal felett,
de azt tudom, hogy eredetileg nem ott ültem.
Én az asztal jobb oldalán ültem.
REGGEL 09:43
Istenem!
Élő felvételt látunk Washingtonból.
Füst ömlik ki a Pentagon épületéből.
Azon a ponton
az agyam utasított, hogy tűnjek el az épületből.
A tűz beborított mindent, ameddig csak ellátunk,
a becsapódás helyéről kiindulva.
Kúszni kezdtem.
Mikor kijutottam az ajtón, valaki megragadta a nadrágom hátulját.
Azt kérdeztem: „Ki az?” Azt felelte: „Lois.”
Mire én: „Lois, maradjon velem! Vigyázok magára.”
Azt nem is tudtam, hogy mások is voltak Lois mögött.
Ahogy küzdöttem át magam a Pentagonon, irodafülkékbe botlottam.
Bemásztam egy fülke alá, és azt mondtam: „Vissza kell másznunk.”
Aztán Lois megállt, és azt mondta: „Nem bírom tovább.”
Erre én: „Muszáj jönnie, Lois. Ki kell juttatnom innen.”
Sajnálom.
Azt mondtam: „Álljak oda a gyerekei elé azzal, hogy itt hagytam?”
Mire ő: „Nem bírom tovább.”
A harisnyája ráolvadt a lábára, mert olyan forró volt a padló.
Azt feleltem: „Akkor kiviszem a hátamon.”
Abban a percben fel akartam adni.
De nem tehettem, mert azok az emberek velem voltak.
Magamban Istenhez fohászkodtam, hogy vigyen ki minket.
Csak az járt a fejemben, hogy ezek az emberek miattam fognak meghalni.
Ott volt egy katona, én és az ezredesem.
Ütöttük az ablakot.
Az ablak végül kinyílt,
én pedig embereket láttam odalenn, akik azt kiabálták: „Ugorjon, elkapjuk!”
Fogtuk a fiatal katonát,
majd az ezredessel leengedtük az ablakon át, mert súlyosan megégett.
Ő volt az első, akit leeresztettünk.
A hölgy, Lois volt a második.
Volt egy másik nő is mögötte.
Odalépett az ablakhoz, mereven a szemembe nézett és azt mondta: „Félek, ezredes.”
Azt feleltem: „Ki kell juttatnunk innen.”
„Nem megy.” Mire én: „De, menni fog.”
Szó szerint le kellett feszítenem az ujjait a párkányról, hogy leessen.
Az odalent állók elkapták. Már csak az ezredes és én maradtunk.
Az ezredes azt mondta: „Ideje menni.”
AZ AMERIKAI HADSEREG EGYKORI EZREDESE
Azt feleltem: „Maradjunk csendben, úgy meghalljuk, ha van még itt valaki!”
Ott ültünk az ablakban,
és minden nagyon csendes volt. Nem lehetett hallani semmit.
Elkezdtünk kiabálni, üvölteni,
dörömböltünk az ablakon, de senki sem jött.
Ezen a ponton parancsot adott nekem,
hogy meneküljek ki az ablakon keresztül, azonnal.
Az volt az egyetlen parancs a pályámon, aminek nem akartam engedelmeskedni.
Tudtam, hogy még vannak odabenn emberek.
De azt is, hogy mennem kell.
Elkezdtem kifelé mászni az ablakon át,
de végül leestem,
és nem tudom, hogy ezután mi történt.
Súlyos füstmérgezésem volt.
Megégett a hátam, a karjaim, a lábaim.
A történet folytatását a nővérektől és másoktól tudom.
Az egyik nővér azt mondta: „Nem hittük, hogy túléli.”
Elmondta, hogy egyszerűen elájultam.
Kivittek a triázshoz felállított területre,
a Pentagonon kívülre,
és ott azt mondta: „Ez a nő nem fogja túlélni.
Kórházba kell vinni.”
Betettek egy arra járó teherautóba.
Egyszerűen leintettek egy teherautót, és betettek hátra.
- Egy sima, civil teherautóba? - Egy sima kocsiba,
ami épp a Pentagon mellett haladt el. Leintették, betettek engem,
majd a nővér is beszállt mellém.
Ott folytatták az újraélesztésemet.
Emlékszem, kinyitottam a szemem, és ez volt a vége.
A NETFLIX DOKUMENTUMFILM-SOROZATA
VESZÉLYES HELY
Ellentmondásosak a jelentések a gép méretéről.
Egy szemtanú szerint egy kisgép volt, amit állítólag látott
a 14. utcai híd felől érkezni…
REGGEL 09:28 - KILENC PERCCEL A PENTAGON MEGTÁMADÁSA ELŐTT
United 93, forgalom egy óránál, 12 mérföldre keletre, három-hét-nullán.
Negatív. Keresünk, United 93.
- Hé! - Hé!
A UNITED 93 PILÓTÁINAK HANGJA
Hé! Segítség!
Clevelandet hívják?
A United 93-ast is teletankolták. A járat San Franciscóba tartott.
A gép késett…
A SZEPTEMBER 11-I TÁMADÁS TÚLÉLŐJE
így csak percekkel az American 11-es becsapódása előtt szállt fel.
Mayday! Kifelé!
A UNITED 93 EGYIK PILÓTÁJA
Mind itt fogunk meghalni!
Látjátok a United 93-at?
United 93, Chardontól délre? Ereszkedett.
- Hogy? - Úgy tűnt, ereszkedik.
United 93, erősítsd meg, hogy három-öt-nullán vagy!
United 93, itt Cleveland.
Ha hallasz, válaszolj!
A gépeltérő pilóták kommunikáltak,
hangüzeneteket adtak le…
AZ FBI KÜLÖNLEGES ÜGYNÖKE
bár szerintünk ezeket a gépen utazóknak szánták,
de valójában a repülésirányításnak közvetítették.
REGGEL 09:32
FELTEHETŐLEG A GÉPELTÉRÍTŐ HANGJA
…maradjanak ülve!
Bomba van a fedélzeten, úgyhogy…
A jelentések szerint evakuálják a Fehér Házat.
REGGEL 09:43
Nem tudjuk pontosan, mi a döntés oka.
Ez alig egy órával azután történt, hogy két robbanás rázta meg
New Yorkban a Világkereskedelmi Központot.
Ez lényeges fejlemény.
A Szövetségi Légügyi Hivatal leállította
a légi közlekedést az országban.
NASA-ANIMÁCIÓ SZEPTEMBER 11-I ADATOK ALAPJÁN
A támadások miatt megbénult az ország.
- Kiürítjük a repülőteret. Menjen haza! - Jó.
Lehetnek még gépeltérítő terroristák,
akik ismert épületek felé tartanak.
Ki tudja? Talán más városokban.
A Capitoliumból érkező hírek szerint
a kincstár épületét is evakuálják.
Később megtudtuk, hogy a 93-as járat
a Fehér Házat vagy a Capitoliumot vette célba.
A legtöbbek szerint a Capitoliumot.
A rendőrök azt kiabálták: „Evakuálás!”
A KÉPVISELŐHÁZ TAGJA
Kirohantunk a Capitoliumból.
Megkérdeztem a biztonságiakat, hova menjünk, mire annyit mondtak:
„Csak fusson!”
Visszanéztem,
és megláttam a Pentagonból kiömlő füstöt.
N591-UA A UNITED 93-AS JÁRATA
Drágám, ott vagy?
Jack, vedd fel, szívem!
A UNITED 93-AS EGYIK UTASÁNAK HANGJA
Csak azt akartam mondani, hogy szeretlek. Van egy kis gond a gépen.
Szeretlek. Üzenem a gyerekeknek is, hogy nagyon szeretem őket.
A UNITED 93-AS EGYIK UTASKÍSÉRŐJÉNEK HANGJA
Sajnálom, szívem. Remélem, hogy még láthatlak, drágám.
A 93-as járaton
azok az utasok, akik el tudták érni a szeretteiket,
megtudták, mi történt a többi járattal.
Ezután néhány bátor utas úgy döntött, hogy lerohanják a pilótafülkét.
REGGEL 10:03
SOMERSET MEGYE
A gép a pennsylvaniai Somerset megyében, Shanksville közelében zuhant le.
DAVE ÉS CATHY BERKEBILE FELVÉTELE
Mind a 40 utas meghalt.
REGGEL 10:15
- Van hír a United 93-asról? - Földet ért.
- Földet ért? - Igen.
- Mikor landolt a gép? Megerősítették… - Nem landolt.
- Lezuhant? - Igen. Camp Davidtől északkeletre.
- Camp Davidtől északkeletre. - Ez az utolsó hír.
A pontos hely nem ismert.
Mindig hálával emlékezem meg a 93-as járat utasairól,
mert azzal, hogy levitték a repülőgépet, számos életet megmentettek. Az enyémet is.
A 93-as járaton dolgozott Wanda Green…
LÉGIUTAS-KÍSÉRŐ
a személyzeti főnököm, Sandré Swanson unokahúga.
Személyesen érintett az ügy,
mert Wanda volt az egyik stewardess,
aki részt vett a gép visszaszerzésében, hogy az ne csapódjon a Capitoliumba.
Ez volt a legszemélyesebb és legtragikusabb pillanat.
Ezek az emberek hősök,
akiknek hagyatékára és életére minden egyes nap tisztelettel gondolok.
Továbbra is rakosgatjuk össze a történet darabkáit.
Azt kell mondjam,
hogy 30 éves újságírói pályafutásom alatt még nem láttam semmi ilyesmit.
Soha nem írtam ilyen horderejű eseményekről.
Tudjuk, hogy ma, keleti parti idő szerint 9 óra előtt…
ÉSZAKI TORONY
…repülőgép csapódott a WTC ikertornyainak egyikébe.
Pár perccel később…
DÉLI TORONY
…egy másik gép a másik tornyot találta el.
Mindkét felhőkarcoló lángol.
- Na ne! - Gyerünk!
Szerintem menjünk!
A B lépcsőházban vagyunk, a kettes torony négy-nyolcas emeletén.
ISMERETLEN TŰZOLTÓ HANGJA
Mayday!
DÉLI TORONY
Ki kér segítséget?
A rádióban azt hallottuk: „Mayday! Kifelé az épületből!”
Az északi torony remegni kezdett.
TŰZOLTÓPARANCSNOK
Hangos robaj támadt, és minden remegni kezdett.
Hússzor olyan hangos volt, mint a mennydörgés.
Furcsa, rettenetes, ijesztő hang volt.
ÉSZAKI TORONY
Emlékszem, leestek a mennyezeti burkolólapok.
A füst kezdett betörni oda, ahol mi voltunk.
Nem tudtuk, mi történik, de futottunk, ahogy csak bírtunk.
Már mindenhonnan ömlött a füst,
és olyan sűrű volt, hogy addig se láttam, ahol most maga ül.
DÉLI TORONY
Akkor nem tudtuk, de a déli torony épp összeomlott.
REGGEL 09:59
EGY ÓRÁVAL ÉS TIZENHÁROM PERCCEL AZ ELSŐ TÁMADÁS UTÁN
Úristen!
Basszus!
Futás!
Basszus!
Hatalmas robbanás történt.
Gomolygó füst száll mindenhol.
Az a helyzet, hogy nem látom a kettes tornyot.
Remélem, hogy túlélem. Errefelé tart.
Itt jön. Bebújok egy autó mögé.
Elsőként omlott össze, bár másodikként érte találat.
Elkezdtem futni, és hirtelen ez a hatalmas,
fehér füstfelhő teljesen beborított.
A HOTEL MARRIOTT MÉRNÖKE
Nem láttam semmit, ezért elestem.
Aztán csak feküdtem ott.
Nem láttam és nem hallottam semmit.
Emberek rohantak a Liberty Streeten.
A mi irodánk a Maiden Lane-en van…
A NEW YORK-I NYOMOZÓHIVATAL NYOMOZÓJA
onnan láttuk a Libertyn rohanni őket.
A nyomukban pedig ez az óriási sárfelhő,
aminek mintha szája lett volna.
És ez a felhő bekebelezte, elnyelte az embereket.
Futás tovább!
Basszus! Rendben. Még ne!
- Anthony! Jól vagy? - Aha.
Beengedne, kérem? Istenem!
Úristen!
Óvatosan!
Az ember látja ezt a felhőt,
és csak arra tud gondolni: „A francba!”
Ahogy visszaléptem az irodám ajtajába,
a felhő elérte az épületet, ami rázkódni kezdett.
Üveg csörömpölt.
Egek!
Mindenki sikoltozott, és óriási volt a káosz.
Rájöttem, hogy a nyomozócsapatom eltűnt.
A gépek becsapódása óta nem jelentkeztek.
Ott álltam az ablaknál, és azt mondtam:
„Nem tudom, hol vannak. Talán meghaltak.”
Mit fogok mondani az anyjuknak, a feleségüknek, a lányuknak, a fiuknak,
hogy mondom el nekik, hogy én küldtem őket oda,
ahol meghaltak?
Hiszen jól ismertem ezeket az embereket, a barátaim voltak.
Ahogy ott feküdtem, úgy tűnt, egy fénysugár tört át a felhőn.
Arra gondoltam: „Talán meghaltam, és Isten most eljön értem.”
Majd a felhő szétnyílt, mint a Vörös-tenger.
Hallottam, hogy az emberek sikoltoznak és kiabálnak:
„Segítség!”
Hé, Mike! Mike, itt vagyok!
Megtöröltem az arcomat.
Kába voltam.
Megragadtunk és magukkal cipeltünk két másik, láthatóan sokkos embert,
akiket tetőtől talpig barnás színű korom borított.
Eljutottunk a Borders könyvesboltig.
Fejszével behatoltunk a boltba, majd a Church Street felé mentünk ki.
Mikor végre újra láthatóvá vált az ég, megfordultam,
de nem láttam a déli tornyot.
Akkor kezdtem csak felfogni, mi is történhetett valójában
úgy tíz-tizenöt perccel korábban.
Biztos voltam benne, hogy sokan odavesztek.
Imádkoztam, hogy rám bízott kilenc ember
ne legyen köztük.
Az én tornyom, az északi torony még állt,
a közepén hatalmas, többemeletnyi lyukkal,
amiből forró lángok és füst tört elő.
Hallottam a segélyhívást, hogy hagyjuk el az épületet, így tudtam,
hogy a torony veszélyes hely.
Nem tudtam, mi a veszély, de azt igen, hogy ki kell jutnunk.
és azt is, hogy a rádió elnémult.
A 19 . emeleten
megállított minket egy tűzoltó,
és azt mondta, hogy egy csapat civil van a folyosó végén, ahonnan jött.
Nem akarnak kimenni, segítség kell.
Tommy, figyelj! Minden sérültet leküldök hozzád a negyvenedikre.
ISMERETLEN TŰZOLTÓ HANGJA
Le kell vinned őket a liftekhez.
Körülbelül tíz-tizenöt ember indul hozzád.
Vettem, rendben.
Tíz civil tart lefelé.
Rendkívüli hőstetteknek, önzetlenségnek voltunk szemtanúi,
egyesek vállalták, hogy hátramaradnak ellenőrizni, mindenki elindult-e kifelé.
Esküt tettem, és hiszek ebben az esküben.
Megfogadtam, hogy akár az életem árán is segítek másokon.
Ez új helyzet volt mindannyiunknak. Nem volt rá forgatókönyvünk.
Bementünk a folyosóra,
és abban a percben kialudtak a lámpák,
csak a vészvilágítás adott némi fényt.
Egy nagydarab férfi volt a földön.
Odaszóltam a többieknek,
hogy fogják meg a lábát, mi megfogjuk a karját, és húzzuk.
Három emeletnyit húztuk le így,
eljutottunk a hallba.
Ott ránk szóltak, hogy várjunk, mert emberek ugranak ki az épületből.
Valaki zuhan… Emberek zuhannak le.
- Úristen! - Úristen!
A felsőbb emeleteken ragadtaknak nem maradt más választása:
vagy leugrottak, vagy halálra égtek, mert nem tudtak kimenekülni.
Ez máig kísért engem.
El sem tudja képzelni.
Az udvarban a sűrű, fehér por elvakított.
A látótávolság maximum 3-5 méter volt.
Mintha hóviharba kerültünk volna.
Aztán újabb hangos robajt hallottunk.
A moraj olyan hangos volt, hogy először azt hittem, újabb repülőgép közelít.
Úgy két lépést tettem, aztán minden elsötétült.
Sűrű, fekete füst borított be mindent.
DÉLELŐTT 10:28
Édes istenem!
Erre nincsenek szavak.
Tettem még két lépést, aztán magzatpózba húztam össze magam.
Akkor azt hittem, a füstöt egy tűzlabda követi majd,
és beletörődtem, hogy itt és most meghalok.
Azt hittem, vége mindennek.
Pár dolog átfutott az agyamon, és elbúcsúztam a családtól.
Azt hiszem, motyogva elköszöntem a feleségemtől, aztán…
aztán mondtam egy imát.
Gyors és fájdalommentes halálért imádkoztam.
Katasztrófa Manhattan szigetének csúcsán.
Aztán arra gondoltam: „Telefon. Találnom kell egy telefont.”
Végre találtam egy működő telefont
a Canal Street egyik kihalt metróállomásán.
és felhívtam a nejemet.
STEPHEN ÉS ROSEMARY KERN A VILÁGKERESKEDELMI KÖZPONTBAN, 1982
Összeomlottam.
És azt hiszem, a feleségem is.
Ezért aztán jó ideig meg sem szólaltunk.
Elég volt a kapcsolat tudata. Ez akkor nagyon sokat jelentett.
Hamu hullott a földre.
Szinte hónak tűnt, olyan puhán ért földet.
Emberek kószáltak kábán az utcákon.
Ha hasonlítanom kéne a látványt valamihez,
a The Walking Dead ugrana be,
mert ha megkérdeztem az embereket, kik ők, és hová mennek,
a többségük nem tudott felelni.
Nehezen kaptam levegőt.
Belélegeztem a törmeléket,
ami olyan volt, mintha zoknit tömtek volna a torkomba.
Végül összetalálkoztunk a biztonságiak egyik vezetőjével,
aki jelezte, hogy már nem tudunk tenni semmit.
Azt mondta: „Mindkét torony összeomlott. Ti legalább élve kijutottatok.”
A vámhivatalban, a WTC-komplexum hatos épületében van egy kiszögellés.
Én ott voltam.
Az épület közepe beomlott, de a két túlnyúló szél állva maradt.
Ezek egyike alatt voltam.
De a rendőrök közül, akik mögöttünk voltak, többen meghaltak.
Felfoghatatlan mértékű a katasztrófa.
Volt ott egy bár.
Sokan voltak odabenn,
a híreket figyelve.
Bementünk, és láttuk, hogy a tévében George Bush, az elnök beszélt.
DÉLUTÁN 12:36
Akkor láttuk a felvételeket, amiken a gépek a tornyokba csapódtak.
Tényleg ekkor tudta meg, hogy repülők voltak?
Így van.
Addig nem tudtam. Nem láttam.
Nem tudtam, mi történt.
REGGEL 08:55
Az Emma E. Booker Általános Iskolába mentünk iskolalátogatásra,
ahol az elnök másodikosokkal találkozott.
A program közös olvasás…
A FEHÉR HÁZ SZEMÉLYZETI FŐNÖKE
majd egy oktatáspolitikai beszéd volt.
A tanterem ajtajában álltam, amin át az elnöknek
és az igazgatónak majd be kellett mennie.
Ott álltam az elnök és az igazgató mellett,
amikor Deb Loewer tengerészkapitány, a Fehér Ház válságstábjának vezetője,
egyben az útra kijelölt nemzetbiztonsági tanácsadó
közölte az elnökkel,
hogy egy kis, kétmotoros repülőgép nekiütközött New Yorkban
a Világkereskedelmi Központ egyik tornyának.
Az elnök, az igazgató és én ugyanúgy reagáltunk:
„Micsoda szörnyű baleset! A pilóta biztos szívrohamot kapott.”
Jó reggelt!
Ezután az iskolaigazgató benyitott a tanterembe,
majd ő és az elnök is bementek.
Az egész egy nanoszekundum volt,
és utána Loewer kapitány már azzal jött vissza hozzám,
hogy egy másik gép is becsapódott a WTC másik tornyába.
…és a teljes szó, készüljetek!
- Futás! - Igen, futás.
Átgondoltam, hogy mit fogok mondani,
majd kinyitottam az ajtót, és beléptem a tanterembe.
Miközben a diákok az asztal alatt keresték a könyveiket,
én odamentem az elnökhöz.
Nem számított rám.
Lehajoltam és a fülébe súgtam:
„Egy másik gép csapódott a másik toronyba.
Amerikát megtámadták.”
SARASOTA-BRADENTON REPÜLŐTÉR
Megérkeztünk a sarasotai reptérre, kinyíltak az ajtók,
kiszálltunk a limuzinból, és egyből felfigyeltem rá,
hogy megsértették a protokollt: beindították az elnöki gép hajtóműveit.
A protokoll szerint ez tilos mindaddig, amíg az elnök nincs a gépen, biztonságban.
De ez alkalommal a gép azonnal indult,
meg sem várva, hogy az ajtót bezárják, vagy hogy az elnök leüljön.
REGGEL 09:56
Ez vagy a légierő, vagy a haditengerészet harci gépe,
ami az úgynevezett „repüléstilalmi zóna” felett járőrözik.
Minden gépet azonnal leszállítottak.
Az elnök hívást kapott Cheney alelnöktől,
aki engedélyt kért, hogy a vadászrepülők lelőhessék a kereskedelmi járatokat,
amik nem teljesítik az előírásokat.
AZ EGYESÜLT ÁLLAMOK ALELNÖKE
DÉLELŐTT 10:31
Az alelnök jóváhagyta, hogy feltartóztassuk a járatokat,
és a CONR CC utasítására lelőjük őket, ha nem válaszolnak.
Mikor megtudtuk, hogy a 93-as járat lezuhant a pennsylvaniai Shanksville-ben,
az nem sokkal az elnöki jóváhagyás után történt.
Beismerem, néhányunkban felmerült, hogy mi lőttük le.
Persze nem ez történt.
A háború köde elhomályosítja a látást, és egyúttal hallható is.
Kihallatszott a hangunkból.
Az elnök zaklatottan vont kérdőre a gépen, hogy miért nem mehet vissza Washingtonba.
Azt feleltem: „Elnök úr, még korai lenne döntést hozni.”
Beszélni akartam a pilótával, a titkosszolgálattal.
Még nem voltak kész a visszatérésre.
Szerencsére volt velünk katonai támogató személyzet.
Alternatívákat kértem tőlük. Biztos helyre akartam vinni az elnököt,
ahol kitalálhatjuk a továbbiakat.
Végül a légierő barksdale-i bázisán landoltunk.
DÉLELŐTT 11:45
A vadászgépek döbbenetesen közel jöttek hozzánk, miközben lekísértek a földre.
Gyakorlatilag láttuk a vadászpilóták arcát.
Kérem az amerikaiakat, hogy velem együtt
mondjanak köszönetet…
DÉLUTÁN 12:36
…mindazoknak, akik keményen küzdenek polgártársaink megmentéséért,
és hogy velem együtt imádkozzanak az áldozatokért és családjukért.
DÉLUTÁN 14:50
Barksdale-ből a légierő nebraskai Offutt bázisára mentünk.
Miután megérkeztünk,
egy mély alagúton át a Hadászati Légi Parancsnokságra mentünk.
A helyiség tele volt lapos képernyős tévékkel,
admirálisok és tábornokok tárgyaltak,
és hallottuk a Légügyi Hivatal és a katonaság közti kommunikációt.
Az elnök láthatóan megzavarta őket,
azt sem tudták, hogy felálljanak vagy leüljenek.
Egy másik szobában biztonságos csatornán egyeztettünk Washingtonnal,
beszéltünk George Tenet-vel, Don Rumsfelddel, Dick Cheney-vel.
Végre jobban átláttuk,
mi a helyzet Washingtonban az Andrews légi támaszponttal.
DÉLUTÁN 16:33
Később mind felszálltunk az elnöki különgépre,
és visszarepültünk Washingtonba.
Ahogy a kanapén ülve kinéztünk az elnöki gép ablakán…
DÉLUTÁN 18:42
…úton az Andrewsra,
láttuk a Pentagon épületéből gomolygó füstöt.
A mellettem ülő elnök így szólt:
„Ilyen a háború arca a 21. században.”
DÉLUTÁN 18:54
A helyemen akartam lenni…
A FEHÉR HÁZ JOGTANÁCSOSA
a főparancsnok esti visszatérésekor.
A FEHÉR HÁZ KOMMUNIKÁCIÓS IGAZGATÓJA
Bush kiszállt a helikopterből. Odajött Karenhez és hozzám,
üdvözöltük, de ő nem szólt, csak biccentett és ment tovább.
Az Ovális Irodába tartott, ahonnan az aznap esti beszédét közvetítették.
A terrortámadások megrengethetik legnagyobb épületeink alapjait…
ESTE 20:30
…de Amerika alapjait nem.
Összezúzhatják az acélt, de az acélos amerikai akaratot meg sem hajlítják.
Egyértelművé tette, hogy reagálni fogunk, hogy ez nem marad ennyiben.
És az elnök egy percig sem kételkedett abban,
hogy ez katonai akciót jelent.
Alberto Gonzales, a Fehér Ház jogásza már el is kezdte vizsgálni,
milyen kérdéseket kell megfontolni egy háborúba bocsátkozás kapcsán.
Tudtuk, hogy terrortámadás volt, amiért főként az al-Káida felel.
OSZÁMA BIN LÁDEN
A Fehér Ház jogászaként részt vettem a Nemzetbiztonsági Tanács minden ülésén.
Ott téma volt, hogy al-Káida látványos akcióra készül.
BIN LÁDEN AZ USA-RA AKAR LECSAPNI
Azonnal tudtuk,
hogy ez háború.
Ez nem a bűnüldözés asztala.
AZ FBI IGAZGATÓJA
Nem az FBI, nem a rendőrség dolga…
A CIA IGAZGATÓJA
hogy kivizsgálja.
A hadsereget fogjuk bevetni, az FBI és a nyomozó hatóságok mellett.
ESTE 21:00
NEMZETBIZTONSÁGI ÜLÉS
Bevetünk mindent, a gazdasági fölényünket…
NEMZETBIZTONSÁGI TANÁCSADÓ
KÜLÜGYMINISZTER
a külföldi kapcsolatainkat. Így reagálunk.
Isten áldja Amerikát
SZEPTEMBER 11-E ESTÉJE
Otthonunk, édes otthonunk
Mind ott voltunk a Capitolium lépcsőin,
és együtt énekeltük, hogy „Isten áldja Amerikát”.
Mindenkit átjárt az összetartozás érzése, mindenki ott akart lenni.
Az országon félelem, bánat, gyász
és harag lett úrrá.
Rengeteg különböző érzelem dúlt egyszerre mindannyiunkban.
Sok szempontból hullámvasútszerű élmény volt.
A családok, közösségek körében, akik elvesztették szeretteiket
persze a gyász és a szomorúság uralkodott,
de nagyon hangsúlyos volt a félelem is, mivel senki nem tudta, mire számíthatunk.
Még mi, a Capitoliumban sem tudtuk, hogy mi történik, és mi jöhet még.
Emiatt mindenki félt.
Aztán ott volt a düh. Nem tudtuk, kire vagy mire, de haragudtunk.
Ahogy mindenki, én is dühös voltam az elkövetőkre.
Büntetést érdemeltek.
Gyászoltunk, keseregtünk, dühöngtünk, és tele voltunk fájdalommal.
HÁROM NAPPAL A TÁMADÁSOK UTÁN
Amerika ma térdre ereszkedik
és imádkozik azokért, akik itt vesztették életüket.
Nem halljuk!
Én hallom magukat.
Hallom magukat, és a világ többi része is hallja,
és azok…
És azok is, akik lerombolták ezeket az épületeket
hamarosan hallani fognak rólunk.
„Eltökélt.” Leginkább ez a szó illett a hangulatára. Küldetése volt.
Úgy érezte, ez a pillanat ad értelmet az elnökségének.
Ez az ellenség ártatlan és gyanútlan emberekre vadászik,
aztán elbújik.
De nem bujkálhatnak örökké.
Az elnök megértette, hogy ezt az akciót lehetetlen lett volna végrehajtani,
ha Afganisztánban a tálibok nem nyújtottak volna menedéket az al-Káidának,
akik így nyugodtan megtervezhették a támadást.
És az elnök nagyon gyorsan eldöntötte,
hogy nemcsak a támadások közvetlen felelőseit kutatjuk fel, hanem azokat is,
akik menedéket és segítséget nyújtottak
a támadások eltervezéséhez és végrehajtásához.
Hittük, hogy az al-Káida lehetőségeinek felszámolásához vagy csökkentéséhez
a tálibokat is meg kell gyengítenünk.
KÖRÖZZÜK ÉLVE VAGY HOLTAN OSZÁMA BIN LÁDEN
Bosszúvágyat hallottam ki a hangokból.
Dühöt és bosszúvágyat.
MEGVÉDJÜK A SZABADSÁGOT
Bosszú.
Törleszteni akarok.
Tudják, ki áll emögött, hogy melyik ország támogatja ezeket az embereket.
Le kell gyalulni őket a föld színéről. Ez képtelenség.
Le kéne bombáznunk őket. Komolyan.
Az ellenséget meg kell semmisíteni. Velük nem lehet tárgyalni.
Nem bánhatnak így velünk. Mi vagyunk a legerősebb nemzet, tegyünk valamit!
Reagálni akarunk. Amerika megtámadása nem maradhat büntetlenül.
Nemcsak a terroristákat rejtegetők, hanem bárki, aki bármely módon…
SZENÁTOR, NEW YORK
bármiféle segítséget vagy támogatást nyújt,
szembesülni fog országunk dühével.
Háborút indítunk a terrorizmus ellen?
Úgy hiszem, igen, ha Isten is úgy akarja.
A beszédet fel kell váltania a tetteknek.
A KÉPVISELŐHÁZ ELNÖKE
Tudtuk, hogy a Fehér Ház jogászainak az igazságügyiekkel…
FŐÁLLAMÜGYÉSZ
és a főállamügyésszel közösen felelniük kell az elnök kérdéseire:
„Mit tehetek, hogy megvédjem Amerikát?
Tehetek bármit önvédelemből?
Tehetek válaszlépéseket erre a támadásra?
Megtámadhatom, megbüntethetem azokat, akik ezekért a támadásokért felelősek?”
Ezért átnéztük, mit tehet az elnök rendkívüli helyzetben
a törvények alapján és katonai főparancsnokként, alkotmányos jogkörében,
ami nagyon széles mozgásteret biztosít az elnöknek
ha önvédelemből cselekszik, az országot aznap ért támadás nyomán.
Az elnök tudta, hogy katonai választ fog adni.
A kérdés az volt, hogy ehhez kell-e kongresszusi felhatalmazás?
Ez a helyzet teljesen más volt, mint egy rendes háború.
Lehetséges hadat üzenni egy terroristacsoportnak?
Vannak-e Washingtonnak intézményes válaszai arra, amit ez jelent?
Kell-e a kongresszus ahhoz,
hogy hadat üzenjünk egy terroristacsoportnak?
Az elnök szerette volna, ha a kongresszus támogatja.
Arról azonban vita volt, hogy ez mit jelent.
Érvelhetett volna azzal, hogy nincs szükség jóváhagyásra,
de az elnök szerette volna a kongresszus támogatását,
ezért próbáltunk kitalálni valamit, amire a képviselőház és a szenátus reagálhat.
Ez volt a haderő bevetése.
Úgy véltük, hogy a haderő bevetésének jóváhagyása
a kongresszus politikai és pénzügyi támogatását jelképezné,
és megerősítené az elnök katonai főparancsnoki alkotmányos jogkörét.
A HADERŐ BEVETÉSÉRE VONATKOZÓ FELHATALMAZÁS (AUMF)
Úgy döntöttem, hogy Tim Flanaganre,
a helyettesemre bízom a tervezet előkészítését,
és a kongresszussal való együttműködést.
A határozat megerősíti, hogy az elnöknek alkotmányos joga
katonai főparancsnokként haderőt bevetni, mert ezt fontosnak véltük.
Ennek alapján harcot indíthattunk az al-Káida,
valamint az al-Káidát a támadásokban segítők, vagy az őket bújtatók ellen is.
Ez elég széles körű felhatalmazás.
Kongresszusi vezetők ma bejárták a Pentagon romjait,
és megfogadták, hogy megadnak az elnöknek bármit.
Ám a demokraták és a republikánusok között is vannak,
akik ellenzik az elnöki hatalom ilyen kiterjesztését.
A Fehér Ház határozattervezete
felhatalmazást ad a haderő bevetésére mindazok ellen, akik eltervezték,
engedélyezték, elkövették vagy segítették a támadásokat,
valamint jövőbeni terrorcselekmények megakadályozása érdekében.
A kongresszus sok tagja nem tudta,
mit és hogyan kéne tenni, mi a megfelelő válaszlépés.
A kormánytól kaptunk egy tervezetet a haderő bevetésére való felhatalmazásról.
A szeptember 11. utáni viták nagy része erről a felhatalmazásról szólt.
FELHATALMAZÁS AZ AMERIKA HADERŐ BEVETÉSÉRE
Az AUMF jelentése „felhatalmazás haderő bevetésére”.
Az egész mindössze 60 szóból állt.
Az állt benne: „Az elnök jogosult erő alkalmazására”,
de az nem, hogy hol, mikor és hogyan.
Az állt benne: „Bármely nemzet, szervezet, kapcsolódó haderő,
vagy egyén ellen, aki vagy amely szeptember 11-gyel kapcsolatba hozható.”
Ha az elnök háborúzni akar,
kérjen rá felhatalmazást a kongresszustól,
mi megvitatjuk, és ha úgy döntünk, hogy a kérés észszerű,
valóban az USA nemzetbiztonsági érdeke, hogy háborúba kezdjen,
akkor megszavazzuk.
De az AUMF túl általános volt.
Az al-Káidát konkrétan nem is említette.
Én folyton hangoztattam, hogy a felhatalmazás túl széles körű.
Sokan azt mondták: „Igaz, de meg kell szavaznunk.”
Mire én: „Ez az alkotmányunkról szól,
mi nem adhatunk ilyen jogköröket az elnököknek.”
A megbeszélésekkel egy időben zajlott
egy megemlékezés a Nemzeti Katedrálisban.
2001. SZEPTEMBER 14. 12:00 ÓRA
Sosem felejtem el. Esős nap volt.
Elmentem a Katedrálisba,
aminek a vezetője akkor Nathan Baxter atya volt,
aki így prédikált: „Ne tegyenek a tetteink azzá a gonosszá, akit elítélünk!”
Abban a pillanatban eldőlt bennem a kérdés.
Egy elnöknek sem adhatok ilyen általános felhatalmazást haderő bevetésére.
2001. SZEPTEMBER 14. DÉLUTÁN 14:44
Ma a határozat támogatása mellett szólok.
A civilizált társadalom régóta próbál véget vetni az erőszaknak,
de a terrorcselekmények elkövetői…
KÉPVISELŐ, VIRGINIA
és az őket bújtató államok a civilizált társadalom ellenségei.
Csak az erő szavát értik,
és ideje, hogy a saját nyelvükön szóljunk hozzájuk.
Ez a határozat…
KÉPVISELŐ, KALIFORNIA
felhatalmazza az elnököt,
hogy a teljes amerikai haderőt külföldön vesse be.
Önnel tartunk…
KÉPVISELŐ, GEORGIA
és a pokol haragja jön velünk.
Én voltam a kongresszus egyetlen tagja, aki nemmel szavazott
az elnök felhatalmazására a haderő szeptember 11. utáni bevetésére.
- A szenátusban sem volt „nem” szavazat? - Egy sem.
Kaliforniai képviselőtársunk másfél percet kap szólásra.
Elnök úr, képviselők, nehéz szívvel állok ma itt,
telve szomorúsággal azon családok és szeretteik iránt,
akik meghaltak vagy megsérültek.
Ostoba vagy kőszívű az az ember, aki nem érti, milyen fájdalom járja át
országunk népét, és milliókat világszerte.
Szeptember 11. megváltoztatta a világot.
Legmélyebb félelmeink keltek életre.
Mégis meggyőződésem,
hogy a katonai fellépés alkalmatlan eszköz
az USA elleni újabb nemzetközi terrorcselekmények megakadályozására.
Mire visszamentem az irodámba, halálos fenyegetések…
Ne is akarja tudni, mi várt még!
Ami a lényeg,
hogy több mint 60 000 e-mailt, hívást, levelet kaptam,
amiknek körülbelül fele volt konkrét halálos fenyegetés.
Ellenséges megjegyzéseket kaptam, elmondtak mindennek,
például, hogy hazaáruló vagyok, és ezért fel kéne akasztani.
Természetes, hogy vannak érzelmeink, hisz emberek vagyunk.
De az érzelmeket egyensúlyba kell hozni a józan ésszel.
NEW YORK-I RENDŐRSÉG
Vigyáznunk kell, hogy ne hozzunk irracionális döntéseket,
mikor eluralkodnak rajtunk az érzelmeink.
Sokak szerint az egyet nem értés
egyenlő a nemzetbiztonsági veszélyhelyzet idején elkövetett hazaárulással.
Szerintem pedig pont ilyenkor kéne elvárnunk, hogy valaki nemet mondjon,
hogy választott képviselőink felülemelkedjenek a haragon,
hogy józanul gondolkodva észszerű választ adjanak.
A katonáinkat sem küldhetjük örökre a halál torkába.
Az elnök előtt átfogó katonai forgatókönyvek vannak.
Egy magas rangú katonatiszt szerint akár szárazföldi erők bevetése is szóba jöhet.
Szeptember 14-én kora reggel az Ovális Irodában voltam.
Mikor mindenki távozott, az elnök odajött hozzám,
és azt mondta: „Andy, holnapra összehívom a haditanácsot Camp Davidbe.”
FREDERICK MEGYE, MARYLAND
2001. SZEPTEMBER 15.
Ott voltak a katonai elöljárók, jogászok,
az FBI igazgatója, a védelmi miniszter,
a külügyminiszter, az alelnök.
Kétségtelen volt, hogy háborúra készülünk.
Hogy ez mit jelent?
Az elnök szavaival:
„Nem akarok millió dolláros rakétákkal ötdolláros sátrakra lőni.
Nem ilyen válaszlépést akarunk.”
Komoly vita volt arról, hogy mit jelent ez esetben a háború.
Az elnök a világ vezetőit is csatlakozásra kérte.
Azt mondta: „Itt az idő, hogy velünk legyetek, vagy ellenünk.
Aki nincs velünk, az ellenünk van.”
A könnyek mögött
ott van Amerika szilárd elhatározása,
hogy megnyeri a háborút.
Győzni fogunk.
2001. SZEPTEMBER 20.
Az amerikaiak azt kérdezik: „Ki támadta meg az országunkat?”
Az összegyűjtött bizonyítékok
különböző terroristaszervezetek laza hálózatára utalnak.
Ez az al-Káida.
Az al-Káida vezetése nagy befolyással bír Afganisztánban,
és támogatja az ország nagy részét ellenőrző tálib rezsimet.
Afganisztán a példa arra, milyen világot akar az al-Káida.
Mindenki bízott a sikeres háborúban.
Nem volt kérdés, hogy győzünk-e, csak az, hogy milyen gyorsan.
Afganisztán bonyolult kihívás elé állította az amerikai sereget.
Ez egy szárazföldi ország, a világ másik felén.
VOLT HÁBORÚS TUDÓSÍTÓ
Földrajzilag igen nehéz terep.
Az ország felét magas hegyláncok fogják közre.
A környező országok kapcsolata Amerikával, ha van egyáltalán, igen feszült.
Pakisztán, Irán,
volt szovjet tagköztársaságok, mint Tádzsikisztán,
Kína.
Hogyan juttatjuk el oda a csapatainkat?
A terrorizmus ellen csak támadással védekezhetünk.
Az ő területükön kell harcolni.
Hogy hogyan?
Nos, nem a hagyományos eszközökkel. Szokatlan megoldásokat kell alkalmaznunk.
Egyértelműen vannak ott olyan erők,
amelyek alig várják, hogy megszabaduljanak az al-Káidától,
és felszámolják a tálibok uralmát.
Végül az a terv vert gyökeret a Pentagonban és a CIA-n belül,
hogy ki kell használni a lázadó afgán felkelők szervezetét,
az Északi Szövetséget.
AZ ÉSZAKI SZÖVETSÉG KIKÉPZŐTÁBORA
A mozgalom vezetője a szovjet megszállás elleni küzdelem bátor résztvevője…
AFGÁN POLITIKUS
Ahmad Sah Maszud volt.
Maszudot istenítették a követői, méghozzá jó okkal.
Félelmet nem ismerő vezető volt a csatatéren,
és képes volt a tálibokat féken tartani Észak-Afganisztán több részén.
EGYKORI AFGÁN ALELNÖK AHMAD SAH MASZUD TESTVÉRE
Milyen volt a testvérével együtt dolgozni?
Valódi hősnek tartottam a testvéremet.
Mindig tisztességesen cselekedett, és önbizalmat adott az embereknek.
Úgy éreztük, ő a mi legyőzhetetlen bajnokunk.
A testvéremnek volt egy határozott erkölcsi iránytűje,
és mélyen vallásos ember volt.
Csak Afganisztán szabadsága lebegett a szeme előtt.
A tálibok uralma alatt elterjedtté vált a szegénység,
és nem volt oktatás.
Nem volt egészségügyi ellátás, nem volt gazdaságpolitika,
lényegében nem volt kormányzás.
Elnyomták az embereket.
Teljesen félreértelmezték a vallást.
Egyfolytában a nők elnyomásáról beszéltek,
és nem tűrtek ellenvéleményt.
Az egy teokratikus diktatúra volt.
Emiatt Afganisztán válság felé sodródott,
a nemzetközi terrorizmus
és a drogkereskedelem központjává vált.
A testvérem és egyes északi vezetők úgy döntöttek,
hogy létrehoznak egy, a tálibok ellen harcoló szövetséget.
2001. SZEPTEMBER 11.
2001. SZEPTEMBER 9.
Pár nappal a szeptember 11-i támadások előtti
az al-Káida két, nyugati újságírónak álcázott öngyilkos merénylője
interjút kért Maszudtól.
A kamerájukban elrejtettek egy hatalmas bombát,
és meggyilkolták Maszudot.
Ez briliáns taktikai lépés volt Oszáma bin Láden és az al-Káida részéről.
Ezzel kiiktatták a legfőbb riválisukat,
aki a legnagyobb fenyegetést jelentette a tálibokra és Omár molla kormányára.
Felismerték, hogy ha az amerikaiak megtámadják Afganisztánt,
egy Maszudhoz hasonló vezető létfontosságú szövetségesük lenne.
Az al-Káida és a tálibok
úgy hitték, hogy Afganisztán nemzetközi terroristaközponttá válásának fő akadálya
a testvérem, Amir Sahib Ahmad Sah Maszud.
Ezért úgy döntöttek, eltávolítják őt az útból.
A 2001. szeptember 11-i támadások idején
nagyjából Afganisztán 90%-a állt a tálibok uralma alatt.
TÁLIB TERÜLET
A maradék 10% egy apró terület volt…
AZ ÉSZAKI SZÖVETSÉG TERÜLETE
…messze, Észak-Afganisztánban.
Amikor a támadások megtörténtek,
a szerkesztőm a The New York Times-nál azt mondta:
„Menj Észak-Afganisztánba, a lázadókhoz!
KÖZEL-KELETI TUDÓSÍTÓ
Mindegy, hogyan, csak csináld!”
Így aztán Tádzsikisztánba repültem,
és onnan mentem át erre az apró területre, amit az Északi Szövetség irányított.
Volt ott egy frontvonal, ami mintha az első világháborúból maradt volna ott.
A frontvonaltól úgy 270 méternyire már tálibok voltak.
Ott üldögéltek az árkokban.
Majd jöttek a B-52-esek.
Egy sárkunyhót béreltem,
ami a jobbak közé tartozott, mert voltak ablakai.
Úgy hajnali öt óra lehetett,
és felébredtem az ablakok zörgésére. Az üveg rezgett, mintha földrengés lenne.
Azt is hittem, hogy földrengés van, mert ez gyakori arrafelé.
De a bombák voltak.
Kinéztem a tálib lövészárkok felé,
és láttam, hogy a B-52-esek lebombázták őket
mindkét irányba, ameddig csak elláttam.
Látni lehetett a hatalmas, fekete köröket.
Az eget keresztül-kasul beborították a B-52-es bombázók kondenzcsíkjai.
Olyan volt, mint egy modern festmény.
Hosszan köröztek, majd ledobtak egy közel 1000 kilós bombát.
Így bombázták a környéket pár napig,
míg végül a tálib védelmi vonal átszakadt.
2001. NOVEMBER 13.
AZ ÉSZAKI SZÖVETSÉG ELFOGLALJA KABULT 2001. NOVEMBER 13.
A tálibok kézifegyvereikkel együtt teherautókra szálltak,
és délre indultak, szellemi központjuk, Kandahár felé.
A tálibok visszaszorultak Kandahárba.
AZ ÉSZAKI SZÖVETSÉG TERÜLETE
TÁLIB TERÜLET
Az volt az utolsó bástyájuk.
KANDAHÁR, AFGANISZTÁN
2001 decemberében
az USA úgy vélte, sarokba szorították bin Ládent a Tora Bora-i barlangokban.
Az információk eljutottak az amerikai és az afgán erőkhöz is,
de az Egyesült Államok érthetetlen módon
mégsem küldött oda speciálisan kiképzett egységeket
bin Láden elfogására vagy megölésére.
Ez a feladat egy szedett-vedett afgán csapatra maradt,
akiket pár amerikai tanácsadó segített.
Rejtélyes döntés.
Sok szempontból megmagyarázhatatlan,
hogy amikor a szeptember 11-i támadások kiagyalója, az al-Káida vezetője
ott volt egy karnyújtásnyira az amerikai erőktől,
miért nem tettünk semmi komolyabb erőfeszítést azért, hogy elfogjuk.
Nem volt fontosabb küldetés,
nem volt lényegesebb feladat, mint levadászni Oszáma bin Ládent.
Ő volt az első számú célpont, a világ legkeresettebb embere.
Folyamatosan tudatában voltunk, hogy újra megtörténhet,
hogy újra hasonló támadás érhet minket.
Állítólag egy barlangban bujkál,
mások szerint meghalt,
megint mások szerint Pakisztánban van.
Én csak annyit tudok, hogy menekül.
A feliratot fordította: Kisházi Viktória